Erich Bruning

Slobodomurarstvo,

Vatikán

a Evanjelikáli

Erich Briining

Cudzí agent

Venujem s láskou

mojim dcéram

a národu mojej milovanej manželky

Copyright a adresa nemeckého vydavateľa:

Verlag fur Reformatorische Erneuerung.

Kaiserstr. 78, D-42329 Wuppertal

Redakcia a sadzba Lothar Gassmann

1. vydanie 2004

ISBN nemeckého vydania 3-87857-326-X

Printed in Germany

Erich Briining

CUDZI

AGENT

Slobodomurarstvo,

Vatikán

a Evanjelikáli

Verlag fiir reformatorische Erneuerung

Wuppertal 2006

Obsah

CAST A

Úvod

I. Existuje Luciferov plán?

//. Zjavenie sa cudzieho agenta

1.) Luciferove inštrukcie

2.) „Veľký plán anonymov"

3.) Malý exkurz

4.) Dva symboly cudzieho agenta

1. Päťcípa hviezda

2. Pyramída

III. Cudzí agent a pápeži

1.) Pápež Ján XXIII. a slobodomurárstvo

2.) Mierová encyklika Jána XXIII.

3.) Aj pápež Pavol VI. bol slobodomurársky pápež

4.) Pavol VI. a Integrálny humanizmus

5.) Pápež Pavol VI. pred valným zhromaždením OSN

6.) Päťcípa hviezda na ruke Pavla VI.

7.) Pápež Ján Pavol II. a jeho Nová teológia

8.) Ján Pavol II. a II. vatikánsky koncil

9.) Assisi - „dar z milosti Sv. Ducha"?

IV. Cudzí agent vo Vatikáne

1.) Vatikán interne

2.) Stopy cudzieho agenta v koncilových spisoch

3.) Nový postoj cirkvi naproti svetu

4.) Koncil a náboženská sloboda

-6-

CAST B

V. Cudzí agent a Evanjelická aliancia

1.) Zakladajúca konferencia

2.) Zmenené posolstvo aliancie

3.) Evanjelická aliancia a ekuména

4.) Evanjelická aliancia - quo vadis?

VI. Cudzí agent a evanjelikáli

1.) J.M. Templeton

2.) Norman Vincent Peale

3.) Robert Schuller

4.) Bili Hybels

5.) Billy Graham

6.) Bill Bright

7.) Nemeckí evanjelikáli na ceste do Ríma

VII. Cudzí agent v misijnom programe

1.) Cudzí oheň na oltári

2.) Tanec okolo zlatého teľaťa

3.) Akcia „ProChrist"

4.) Akcia „Jesus House"

5.) Akcia „Spring 98"

6.) Christival-Kongress 2002 Kassel

7.) Kresťanstvo ako zábavné a zážitkové náboženstvo

VIII. Rozlúčka s kresťanstvom

1.) Intelektuáli rozmýšľajú o odstránení náboženstva

2.) Červeno-zelení politici chcú odstrániť pojem Boha

3.) Južná Afrika - Boh vynechaný z ústavy

1. Európska Charta základných práv bez odvolania

sa na Boha

4.) Moderná Európa má dostať „Novú dušu"

5.) Nemecko už nie je kresťanská krajina

6.) Šokujúce sexuálne praktiky v cirkvi

-7-

CAST C

9. Cudzí agent a Nový svetový poriadok

10. Čo môžu a čo by mali urobiť veriaci?

11. Zoznam literatúry

Pozn. prekl. k pojmu „Slobodomurárstvo"

(Zdroj: Internet)

Slobodomurárstvo vzniklo zo stredovekých remeselníckych

cechov, lóži murárov a sochárov. V tomto čase sa najmä

stavitelia chrámov - vysokokvalifikovaní odborníci - tešili

veľkej úcte. Volali ich slobodní murári (slobodomurári), lebo

sa mohli voľne pohybovať, feudáli ani radní páni im nekládli

nijaké obmedzenia. Stretávali sa a tajomstvá svojho remesla si

chránili v spomínaných lóžach. Mali vlastné etické normy a

poznávacie znamenia, aby sa tak ochránili pred

nepovolanými. Počas stáročí, si postupne vytvorili vlastné

náboženstvo a neskôr celé hnutie nadobudlo viac charakter

duchovného hnutia. Súčasné slobodomurárstvo je produktom

mnohých zmien celého hnutia. Jej členovia nadobudli úžasné

bohatstvo a hnutie v rôznych miestnych kluboch združuje

zbohatlíkov, finančníkov až organizovaných v tajných

spolkoch. Slobodomurári počas stáročí si osvojilo rôzne

prvky kresťanstva, židovstva ale aj okultných rituálov, akési

opičenie sa po Božích zásadách a pravdách. Praktický život

klubov na nižších stupňoch na prvý pohľad je často na

pomýlenie podobné zborovému životu. V USA a inde na

západe doslova po bohoslužbách zborov mávajú ešte miestne

kluby slobodomurárske stretnutia.

Slobodomurárstvo teda možno charakterizovať ako

organizáciu alebo svetské náboženstvo. Odvoláva sa na

náboženskú doktrínu nazývanú kabala. Hovorí sa v nej, že

miesto Boha zaujme človek. Taký človek je považovaný za

nového Mesiáša, teda za niekoho, kto prevezme politickú,

hospodársku, duchovnú a morálnu moc nad ľuďmi.

Slobodomurári kedysi popierali, že by chceli vládnuť nad

ľudskými dušami. Pred niekoľkými rokmi sa však k tomu

začali priznávať. Slobodomurárstvo možno chápať ako

ohrozenie nielen pre Cirkev, ale i pre iné sféry, akými sú

demokracia a sloboda človeka. Zo všetkých cieľov a prejavov

vyplýva, že je to učenie a hnutie v duch antikrista, ak nie

priamo zosobnenie antikrista.

-9-

Úvod

„Zasiahla nepriateľská moc, cudzí agent, záhadná bytosť,

diabol!" to boli slová pápeža Pavla VI. na konci jeho

pontifikátu. 1 „Cudzí agent" sa stáva integračnou postavou,

personifikáciou slobodomurár-stva. Zmyslom a účelom knihy

je poukázať na začiatok, cestu tejto bytosti a ukázať jej ducha,

ktorý v postulátoch a maximách tolerancia, pluralizmus,

relativizmus a pragmatizmus prenikol až do evanjelikálneho

tábora. Ako ešte ukážeme, je sotva pochopiteľné, že

slobodomurárske princípy a slobodomurársky slovník sú v

spisoch E. vatikánskeho koncilu interpretované ako

kresťanský svetonázor. Platí to najmä o mierovej encyklike

„Pacem in terris" pápeža Jána XXIII., ale tiež o neskoršej

koncilovej konštitúcii „Gaudium et spes", ktorú vyhotovili

konciloví otcovia a podpísal pápež Pavol VI. Mnohým

kresťanom chýba biblicko-prorocké chápanie i aktu-álne

informácie o zákulisí, ako aj príslušná odborná literatúra. Táto

kniha má pomôcť spoznať pôsobenie „cudzieho agenta" a

jeho konečný cieľ: zničenie kresťanstva a založenie

antikresťanskej svetovej ríše. Impulz chytiť sa tejto výbušnej

témy so všetkými jej zložkami, dali výstražné slová Boha

prorokovi Ezechielovi. Ezechiel 3,17:

„Človeče, urobil som ťa strážcom domu Izraela. Keď počuješ

slovo z mojich úst, varuj ho v mojom mene."

Predloženú dokumentáciu je potrebné chápať ako naliehavé

a aktuálne napomenutie celého kresťanského tábora. Najmä

osoby v zodpovednom postavení v rámci zborov veriacich

v Pána Ježiša Krista by mali dbať na zdravé biblické učenie,

aby stredobodom zvestovania bol Ukrižovaný a Vzkriesený

Kristus (kríž), a aby sa zabránilo prenikaniu cudzieho agenta

do bohoslužieb a zvestovania (2. Tim.4,3.4).

- 10-

I. Existuje Luciferov plán?

O existencii Luciferovho plánu sa veľa premýšľalo a písalo.

Existuje celkom reálny „plán", ktorý je zameraný na jediný

cieľ - zriadiť humanistický svetový poriadok, v ktorom

stredobodom svetonázoru nieje Boh, ale človek.

Tento Luciferov plán oznámil Boh cez proroka Izaiáša. Znie:

„Povedal si si v srdci: ,Vystúpim do nebies, hore nad Božie

hviezdy vyvýšim svoj trón a posadím sa na vrchu

zliromaždenia, na najkrajnejšom severe. Vystúpim na výšiny

oblakov, podobný budem Najvyššiemu'" (... ,Chcem

vystúpiť..., ' = nem. text, pozn. prekl.) (Iz. 14,13.14)

Satan potrebuje k uskutočneniu svojho plánu uctievačov a

služobníkov. Zviedol prvý ľudský pár k vzbure voči Bohu a

zmenil takýmto spôsobom ľudstvo na bezbožné, nad ktorým

mohol vládnuť. Jeho prvý pokus sa nevydaril. Celé ľudstvo

žijúce pred potopou priviedol - až na osem ľudí - do skazy (1.

Petr. 3,20).

Bezprostredne po potope vznikol druhý svet, ktorý sa takisto

dostal pod nadvládu Satana. Tak ako v záhrade Eden si ľudia

mysleli, opäť v duchu rebelantskej namyslenosti, že môžu žiť a

konať bezbožne. Heslo bolo opäť satanský inšpirované:

„Potom si povedali: Poďme, vystavme si mesto a vežu, ktorej

vrch by siahal po nebesá..." )yA tak si urobíme meno...",

{„..chceme si vystavať..", „..chceme si urobiť meno.." = nem.

text, pozn. prekl.), (1. Mojžišova 11,4).

„My chceme!" - Toto je satanský inšpirovaný postoj a

základná téza ľudstva od potopy až dodnes. „My chceme!"

založiť svetový štát, Nový svetový poriadok. „My chceme!"

demokraticky riešiť všetky hospodárske a sociálne problémy.

„My chceme!" vybudovať univerzálne náboženstvo a

dosiahnuť tak posledný zmysel bytia - byť samotným Bohom.

-11 -

To je duch Lucifera: „Podobný budem Najvyššiemu!" (Iz.

14,13) A Satan nahovára, ako v Edene, ľuďom až dodnes:

„Budete ako Boh, podarí sa vám to!"

Táto luciferská inšpirácia sa odráža v pyramíde Iluminátov na

americkej jednodolárovej bankovke: ANNUIT COEPTIS -

„Vaše podujatie je korunované úspechom."

1 Mary B. Martinez, Podmínovanie Katolíckej cirkvi, s. 128.

Úspech ale daruje Lucifer len tým, ktorí ho uznávajú ako

Boha.

Kde sa nachádza to spoločenstvo, organizácia alebo inštitúcia,

ktorá uznáva Lucifera oficiálne ako Boha, a ktorý ju

splnomocnil presadiť svoje globálne plány? To je jedna zo

základných otázok tejto knihy.

Odpoveď sa nachádza v „Inštrukciách" amerického ilumináta

a vysokostupňového slobodomurára A. Pikeho, ktoré 4. júla

1889 oznámil 23 najvyšším svetovým radám Iluminátov -

jasné priznanie sa k Luciferovi. Znie:

„Ľuďom musíme povedať nasledovné: , Uctievame Boha, ale

nášho Boha vzývame bez povier.' Vám, suverénnym, veľkým

generálnym inštruktorom, hovoríme, čo máte zopakovať

bratom 32., 31. a 30. stupňov: Náboženstvo slobodomurárov

by malo byť zachované nami všetkými, ktorí sme zasvätencami

najvyšších stupňov, v čistote Luciferovej doktríny. Veď ak by

nebol Lucifer Bohom, ohováral by ho potom Adonaj

(židovský Boh), ktorého činy sú dôkazmi jeho krutosti,

ľstivosti, nenávisti voči ľuďom, jeho barbarstva a

odmietnutia vied, a jeho kňazi?"

„Áno Lucifer je Boh; nanešťastie Adonaj je tiež Boh. Pretože

podľa večného zákona nie je svetlo bez tieňa, krása bez

škaredosti, biele bez čierneho. Absolútno môže existovať iba v

podobe dvoch božstiev: tma slúži svetlu ako pozadie, socha

potrebuje podstavec, lokomotíva brzdu. ... Satanová doktrína

je kacírstvo. Pravé a čisté filozofické náboženstvo je viera v

Lucifera, rovnocenného Adonaj ovi. Ale Lucifer, Boh svetla a

dobra, bojuje za ľudskosť proti Adonajovi, Bohu tmy a zla." x

(hrubotlač E. B.)

'Lady Queenborough, Occult Theocrasy by Cordon Pr.- New York

- 12-

v

Taká je doktrína „Starého a Prijatého Škótskeho Rítu", ktorú

akceptujú všetky stupne „červených lóži". Vysokostupňové

slobodomurárstvo, v tejto knihe označované prostredníctvom

symbolickej a identifikačnej figúry neustále ako cudzí agent,

vyznáva celkom jasne Lucifera ako Boha.

Pavol o ňom píše v 2. Kor. 4,4; 11,15: „Knieža tohto sveta je

Satan," ktorý sa predstavuje ako „anjel svetla," zatiaľ čo sa

jeho „služobníci" maskujú za „služobníkov spravodlivosti".

K tým, ktorí pozdvihli svoj hlas bez strachu a varovali pred

plánmi Satana, patril nebohý Dr. Rudolf Graber, bývalý

regenburský biskup. V svojej knihe „ATHANASIUS und die

Kir ehe in unserer Zeit" („ATANÁZIUS a cirkev našej

doby") píše:

„Existuje naozaj Luciferov plán, ktorý naznačil pápež Leo

XIII., keď hovorí: ,V takom bláznivom a pochmúrnom úsilí sa

do určitej miery zjavuje nezničiteľná nenávisť a akt pomsty

Satana voči Ježišovi Kristovi. ...Tento plán musíme

sledovať.'"2

Dr. Graber poukázal v tejto súvislosti na sotva známu knihu

„Der stille Krieg gegen Thron und Altar" („Tichá vojna proti

trónu a oltáru"). G. M. Pachtler S J v nej cituje originálne

texty „Veľkej Lóže" (akčná lóža Iluminátov), ktoré sa

nachádzajú vo vatikánskom archíve. Tieto „inštrukcie"

obsahujú tajomstvo a plány cudzieho agenta. K tomu patrí aj

pokyn spomenutý na inom mieste:

„Rozhod'te svoje siete ako Simon Barjona - v sakristiách,

seminároch a konventoch, nie v morských hlbinách... ulovíte

dokonca priateľov pri nohách apoštolskej stolice."3

Do akej miery bol úspešný tento záťah, sa ukázalo, medzi

iným, v pokoncilových novinových článkoch, ktoré hovorili o

členských zoznamoch lóži. Spomína sa v nich takmer 2000

osobností. V spojení so škandálom lóže P2 v Taliansku stáli

na obiehajúcich zoznamoch dokonca najvyšší cirkevní

hodnostári, kardináli, arcibiskupi a biskupi. Nasleduje príklad

zoznamu s menami známych vatikánskych osobností:

*Franco Biffi, rektor pápežskej Lateránskej univerzity

N. Y.- ISBN 0-8490-075-8, s. 220 a 221.

2Biskup Dr. R. Graber, ATANÁZIUS a cirkev našej doby, s. 24.

3Cit. podľa Pachtlera 1876, s. 94.

-13-

*Alberto B o vône, sekretár Kongregácie pre náuku viery

*Giovanni Caprile (SJ) dlhoročný riaditeľ oficiálnych

vatikánskych jezuitských novín „Civilta Catholica"

*Agostino Casaroli, dlhoročný minister zahraničných vecí

Vatikánu a kardinál štátny sekretár

*Allessandro Gottardi, tridentský arcibiskup

*Virgilio Levi, dlhoročný zástupca riaditeľa oficiálneho

vatikánskeho denníka ,JL Osservatore Romano"

*Pasqual Macchi, sekretár Pavla VI.

*Paolo Marcinkus, prezident Vatikánskej banky

*Virgillio Noe, pápežský ceremoniálny majster a vedúci

Kongregácie pre bohoslužbu

*Ugo Poletti, kardinál a generálny vikár rímskej diecézy

*Roberto Ducci, dlhoročný generálny riaditeľ Rádia Vatikán

*Kardinál Jena Willst, predchodca Casaroliho v štátnom

sekretariáte.4

Potom, čo pápežom Jánom XXIII. zomrel „vysnívaný pápež"

cudzieho agenta, viedol Vatikán Pavol VI. Potom, na jeden

mesiac, pápež Ján Pavol /., ktorý zomrel tajomným

spôsobom. Potom nasledoval pontifikát Jána Pavla II. A. D.

Yallop o ňom píše vo svojom známom bestselleri „ V mene

Boha?" nasledujúcu podivuhodnú vetu:

„ Voľba Wojtyhi pripravila cestu pre priamy návrat k názorom

Pavla VI. Vezmime si napríklad prenikanie slobodomurárstva

do Vatikánu. Terajší pápež nielen pripustil, že Vatikán medzi

svojimi múrmi oficiálne znáša celý rad slobodomurárov z

radu rôznych lóži. Svoje požehnanie dal aj na to, aby si cirkev

obstarala domácu lóžu svojského druhu. Jej meno je Opus

Dei - Dielo Božie."5

Bol to práve pápež Ján Pavol II., ktorý pokračoval v

slobodomurárskej línii Pavla VI., ktorý, ako je známe, na

konci svojho pontifikátu zvolal: „... do Božieho chrámu vnikol

cudzí agent, cudzia bytosť, diabol."6 (viď hore)

4J. Rothkranz, Die kommende „Diktatúr der Humanität"

(Nadchádzajúca „diktatúra humanity"), zv. 3, s. 104.

5David A. Yallop, V mene Boha?, s. 365.

6M. B. Martinez, Podmínovanie Katolíckej cirkvi, s. 128.

- 14-

Aký veľký bol vplyv tohto agenta najmä vo Vatikáne, sa

ukazuje v koncilovej konštitúcii Gaudium et spes, ako aj v

pokoncilovom vývine v rámci cirkvi.

//. Zjavenie sa cudzieho agenta

1) Luciferove inštrukcie

Vo vatikánskych archívoch sa nachádzajú plány lóži z roku

1818 pod názvom „Postupné inštrukcie", resp. „Zákonník a

príručka nadriadených vo vysokom slobodomurárstve."

Originálny text sa nachádza v „Civilta Cattolica" - hlavnom

orgáne rímskej kurie (4.sett. 1875, quad.605, p.598 e segg.).

Tieto inštrukcie sú skutočnými luciferskými pokynmi

najvyššieho grémia vtedajších iluminačných akčných lóži v

Taliansku. G. M. Pachtler SJ sa týmito dokumentmi zaoberá v

5. kapitole svojej knihy „Tichá vojna proti trónu a oltáru".

Aj anglický žurnalista Douglas Reed rešeršoval vo svojej

knihe „Veľký plán anonymov" o plánoch a akciách

vysokostupňovýcli lóži. Pachtler začína odkazom na

dokumenty:

„Pokiaľ ide o budúce konkláve, predkladáme nasledovne

jeden z najdôležitejších dokumentov, o posledných plánoch

vysokostupňových lóži, ktorý sa na zlosť tajných spolkov

dostal do rúk klerikov a nemohol byť získaný naspäť ani za

vysoké sumy."7

„Postupné inštrukcie" začínajú nasledovne:

„Potom, čo sme sa zoskupili ako akčné teleso a priniesli sme

nový poriadok do lóži, či už sú centru blízke alebo vzdialené,

vystupuje do popredia opäť myšlienka, ktorou sa zaoberali

všetci - usilujúci sa o všeobecné obrodenie. Touto myšlienkou

je oslobodenie Talianska, z ktorého raz musí vzísť

oslobodenie celého sveta, bratská republika a zjednotenie

ľudstva...8

7G. M. Pachtler, Tichá vojna proti trónu a oltáru, s. 83.

8Tamže, s. 84.

-15-

...Náš konečný cieľ je cieľom Voltaira a Francúzskej

revolúcie: t. j. úplné zničenie katolicizmu, a aj samotnej

kresťanskej idey...9

... „Pomoc je už dávno nájdená. Pápež, nech je ním ktokoľvek,

nepríde nikdy k tajným spolkom, preto prvý krok k pápežovi a

cirkvi musia urobiť tajné spolky, so zámerom chytiť oboch

do pasce. Dielo, do ktorého sa púšťame, nie je prácou

jedného dňa, mesiaca alebo roka. Môže trvať veľa rokov,

možno storočie... Nezamýšľame získať pápeža pre našu vec,

urobiť z neho neofytu našich zásad alebo apoštola našich ideí.

Bol by to smiešny sen... O čo nám ide a na čo musíme čakať,

ako Židia na svojho Mesiáša, je pápež podľa našich

potrieb...".10

„ Aby sme mohli mať pápeža podľa našich predstáv, musíme

predovšetkým vychovať pre tohto budúceho pápeža

pokolenie, ktoré bude hodné nami želaného pluku...".

„Keď raz bude v kolégiách, gymnáziách, univerzitách a

seminároch pevne založená vaša dobrá povesť, keď raz

získate dôveru profesorov a mládencov, postarajte sa o to,

aby zvlášť kandidáti duchovného stavu vyhľadávali styk

s vami...".11

„Po viacerých rokoch bude tento mladý klérus vplyvom

okolností zastávať všetky úrady. Bude vládnuť, spravovať,

súdiť, tvoriť Radu suveréna - (pápeža) a bude povolaný voliť

budúceho pápeža. ... Hľadajte pápeža, akého sme

vykreslili..."13

„Postarajte sa o to, aby duchovenstvo kráčalo pod vašou

vlajkou a napriek tomu si myslelo, že kráča pod vlajkou

svätých kľúčov." I4

„Rozhoďte svoje siete ako Simon Barjona - v sakristiách,

seminároch a konventoch, nie v morských hlbinách. A keď sa

v ničom neprenáhlite, sľubujeme vám výborný záťah, akým

bol aj ten sv. Petra. Rybár bol rybárom ľudí a vy ulovíte

9G. M. Pachtler, Tichá vojna proti trónu a oltáru, s. 85.

10Tamže, s. 87.

"Tamže, s. 91.

12Tamže, s. 92.

13Tamže, s. 94.

14Tamže, s. 94.

-16-

priateľov dokonca pri nohách apoštolskej stolice. Potom

budete mať v sieti revolúciu v Tiare a kabát s krížom a veľkou

pápežskou vlajkou; revolúciu, ktorá bude potrebovať len malú

pomoc k tomu, aby zapálila oheň vo všetkých štyroch častiach

sveta...". 15

„Sen tajných spoločností (slobodomurársky pápež) sa naproti

tomu splní z celkom jednoduchého dôvodu, pretože je

založený na vášňach ľudí... Kujme svoje zbrane v tichu lóži,

zmobilizujme svoje sily, rozožeňme všetky vášne, tie

najhoršie aj tie najlepšie: a všetko nás oprávňuje k

očakávaniu, že tento plán sa raz, prevýšiac aj našu nádej,

vydarí."*

Pachtler uzatvára: „Týmto sa končia Jnštrukcie Veľkej Lóže',

ktoré boli určené len pre niekoľko hláv tajného spolku, ale

našťastie sa dostali do rúk klerikov."I7

V 7. kapitole „Tichej vojny proti trónu a oltáru" sa cituje

dokument lipských „Freimaurer-Zeitung"

(„Slobodomurárske noviny") č. 25 z 21. júna 1873. Hovorí sa

v ňom:

„Lóža ,Frederigo Campanella' v Modice predložila 16.

marca 1873 Veľkému Orientu Talianska program, v ktorom

navrhuje slobodomurárskym veľmociam z celého sveta

zvolanie všeobecného kongresu slobodomurárov s cieľom

založiť všeobecnú slobodomurársku svetovú ríšu. Pre celý

svet sa má ustanoviť slobodomurárska vláda, pre súčasnosť

sa má prijať jediný rítus. Má byť len jediná, neviditeľná

hlava, ktorej sídlo a sídlo Všeobecného Veľkého Orientu sa

bude každé tri roky meniť medzi všetkými hlavnými mestami

sveta."18

Tie isté konečné predstavy, vrátane slovníka Nový svetový

poriadok alebo svetová vláda a pod., sa nachádzajú tak v

encyklike pápeža Jána XXIII., ako aj v koncilovom spise

Gaudium et spes, podpísanej Pavlom VI.

I5Tamže, s. 94.

16Tamže,s.95.

17Tamže, s. 95.

l8Tichá vojna proti trónu a oltáru, s. 181.

-17-

2.) „Veľký plán anonymov"

Čo mal na mysli anglický žurnalista a spisovateľ Douglas

Reed (v rokoch 1928 až 1935 korešpondent „Times" v

Berlíne, v rokoch 1935 až 1938 hlavný korešpondent pre

strednú Európu so sídlom vo Viedni) vyššie spomenutým

titulom? Aj on chápal tzv. anonymov ako tajných zákerníkov

za kulisami veľkého svetového divadla. Na základe svojho

pozorovania politických procesov v čase po 1. svetovej vojne

mohol už okolo roku 1933 stanoviť určité prognózy pre 2.

svetovú vojnu. V roku 1948 uverejnil v Londýne knihu, v

ktorej odhalil ako nikto iný, tajné mocnosti. Kniha nesmela

byť spočiatku v Nemecku vydaná. Až v roku 1952 vyšla v

nemeckom preklade vo vydavateľstve Thomas- Verlag,

Zurich, pod názvom „Der grofie Pian der Anonymen"

(„Veľký plán anonymov").19 V úvode, na s. 9, D. Reed píše:

„Skôr než vypukla vojna, som cítil, začal som to tak jasne

vidieť, že v pozadí sa zoskupovali iné veľké mocnosti so

ctižiadostivými motívmi "

Bola to bezpochyby narážka na cudzieho agenta. Je

pozoruhodné, ako D. Reed odhadol vtedajší požiar Ríšskeho

snemu a aké dôsledky z toho vyvodil. Na s. 16 a 17 píše:

„Požiar Ríšskeho snemu (Berlín) bol v podstate atómovou

bombou, ktorá vydala kresťanskú kultúru, Európu a

západný svet napospas tmavej budúcnosti. Ak bude zánik

skutočne spečatený a štáty, v ktorých raz znak kríža vytvoril

nádherné svetlo poznania, sa premenia v ríše tmavého

otroctva, potom sa tento zničujúci proces začal v noci 27.

februára 1933... Všetky tieto kroky smerovali k podpore

veľkého plánu, premeniť západ na otrocké územie."

Ak sa opýtame na súčasný stav „európskeho kresťanstva",

„Kresťanského západu", na vieru v Boha, potom bola

Reedova perspektíva správna. Meno Boha sa vypustilo tak z

Charty EÚ, ako aj z Maastrichtskej zmluvy. D. Reed ďalej

píše:

„Keď sa pozriem späť na zadymené tridsiate roky a teraz

okolo seba na začmudené štyridsiate roky, potom je na nich

19Douglas Reed, Veľký plán anonymov, Thomas Verlag, Ziirich

1951.

-18-

odpudzujúci nie dym, ale ,plán'. Tento smeruje k zničeniu

slobody a práva a koreňa, z ktorých oboje pramení:

kresťanstva vo všetkých krajinách."

Odráža sa tu kvázi ten istý „plán", ktorý je obsiahnutý vo

vyššie spomenutých Postupných inštrukciách. D. Reed ďalej

píše:

„Nad temnotou, ktorá v štyridsiatych rokoch prikryla Európu,

veje antikresťanský symbol ničiteľov. Je to v

najjednoduchšej forme najlepšie meradlo pre výsledky dvoch

vojen a troch desaťročí. Takmer sa im podarilo zničiť dielo

devätnástich storočí. Zmiznutie kríža nieje bez zmyslu." (s.

85)

Bola to plánovaná práca cudzieho agenta.

tfm/nas. 281:

„Žijeme v dobe, v ktorej všetky vlády ohlasujú veľké plány ...

ale naprieč všetkým plánom sa tiahne človekom zosnovaný

Super-plán. ... Peňažná moc šíri zo svojho zlatého trónu ako

veľký PAN hrôzu a skazu. Jej rola v pláne 20. storočia dnes

vystupuje na svetlo čorazjasnejšie."

Nastáva konečná fáza „Veľkého plánu". Svetová moc,

Kapitál, zapája posledné páky, v pozadí už zdraví Veľký

Babylon (Zjav. 18). V kapitole „Dokumenty pádu" (s. 314)

Reed k tomuto aspektu píše:

„Keď pozorujem moc zakopaného zlata a obrysy diania

posledných tridsiatich rokov, prichádzam čoraz viac k záveru,

že vo svete sú veľké, organizované mocnosti, roztiahnuté

nad mnohými štátmi a spolu pracujú na tom, aby

prostredníctvom chaosu získali vládu nad ľudstvom. Na

prvom a najdôležitejšom mieste sa usilujú zničiť

kresťanstvo, národnosť a slobodu v Európe. Som toho

názoru, že za ním (plánom) stojí veľmi rozvetvená

organizácia ... a že sa zatiaľ podarilo, udržať jej existenciu

striktne v tajnosti...".

Kedy sa začal napríklad v Európe veľký historický obrat, kde

môžeme hovoriť o realizácii „Európskeho plánu"!

Bezpochyby už plánovaným výstrelom v Sarajeve 28. júna

1914, spúšťačom 1. svetovej vojny. Pretože prvou svetovou

vojnou sa celkom konkrétne realizovali inštrukčné pokyny

cudzieho agenta, ako sú popísané v Tichej vojne proti trónu a

oltáru. Na hranách zeme bol založený oheň. Tróny a

-19-

monarchie v Európe sa zrútili a vystriedali ich republiky a

demokracie.

Keď rímsko-katolícka cirkev po //. vatikánskom koncile

obhajovala náboženskú slobodu, svetovú vládu a svetovú

jednotu, došlo vo veľkej miere k priblíženiu naplnenia

„Veľkého plánu anonymov" alebo „Inštrukčných pokynov".

Nedalo sa prehliadnuť: cudzí agent dirigoval rímsku svetovú

cirkev a politickú svetovú organizáciu želaným smerom.

3.) Malá exkurzia

Počas slobodomurárskeho kongresu v roku 1893 v Ríme

slávnostný rečník v priebehu svojho výkladu medzi iným

vysvetlil:

„Po prvom Ríme - cézarov a druhom - pápežov, by prišiel

tretí Rím - ľudu. Tento Rím by mal spojiť Európu, Ameriku a

iné krajiny sveta do jedného celku, povedzme Nového

svetového poriadku.

Predpokladom preto bola požiadavka nevyhnutne vytvoriť

Konfederáciu európskych štátov."20

Čo ukazuje priebeh dejín potom, čo padli monarchie v

strednej a východnej Európe a na ich mieste sa založili

demokracie a republiky? Došlo k vytvoreniu „Spojených

štátov európskych." Maďarský slobodomurár Dr. Tôhotôm

Nagy vo svojej knihe „Jezuiti a slobodomurári" v roku 1969

vysvetlil:

„Priekopníci idey zjednotenej Európy boli slobodomurári....

Jedným z velikánov tohto hnutia bol gróf Coudenhove-

Kalergie."

Podpísanie Maastrichtskej zmluvy v roku 1992 bolo zrodom

Európskej únie. Plán cudzieho agenta sa naplnil.

4.) Dva symboly cudzieho agenta

Keď je reč o slobodomurárstve, je takmer nevyhnutné,

hovoriť o jeho znakoch a symboloch. Dva symboly majú v

20F. Wichtl, Svetové slobodomurárstvo - Svetová revolúcia -

Svetová republika, s. 200.

-20-

slobodomurárstve osobitný význam: päťcípa hviezda a

pyramída, (len sa obzrite okolo seba, kde všade sa

nachádzajú?)

a) Päťcípa hviezda

Keď sa napríklad v štátnych vlajkách nachádza päťcípa

hviezda (pentagram), vo väčšine prípadov má v tejto krajine

svoj politický vplyv cudzí agent. Najlepším príkladom je

Amerika. V americkej štátnej vlajke sa nachádza 50

pentagramov. Zakladateľ Spojených štátov amerických

George Washington bol slobodomurár. V prezidentskom

kresle za ním nasledoval dlhý rad ďalších slobodomurárov.

Amerika sa nazýva eldorádom slobodomurárstva. Je to

pevnosť cudzieho agenta.

Aj nad Európou veje vlajka s dvanástimi päťcípymi

hviezdami. Malému množstvu čitateľov bude známe, že v

slobodomurárstve existuje Dvanásť-hviezdny-kult. V

iniciačnom rituáli lóže 19. stupňa sa deje nasledujúce:

„Lólaje potiahnutá namodro a posiata zlatými hviezdami....

Majster zo stolca je oblečený v rúchu z bieleho hodvábu,

členovia v rúchu z bieleho ľanu a okolo čela majú modrú

hodvábnu pásku, na ktorej je vyšitých dvanásť zlatých

hviezd."2X

V priebehu rituálu sa vykladajú rôzne vízie biblického

zjavenia. Popis ceremónie tu v jednotlivosti nie je možný. Je

vidieť súvislosť medzi výkladom vyššie spomenutej

slávnostnej reči na slobodomurárskom kongrese v Ríme a

európskym hviezdnym logom.

b) Pyramída

Na americkej jednodolárovej bankovke sa nachádza hlavný

symbol slobodomurárstva - pyramída Iluminátov so

vševidiacim okom nad hornou časťou pyramídy.

P. Halls poukazuje vo svojej knihe „Secret Teachings of all

Ages", Los Angeles 1969, na mystický akcent „Veľkej

pečate" USA. Text pod podstavcom pyramídy po nemecky

znie: NEUE WELTORDNUNG (NOVÝ SVETOVÝ

21Dr. H. Lachmann, Dejiny a zvyky vysokostupňových systémov,

s. 147.

-21 -

PORIADOK). Na transparentoch nad orlom čítame: „Z

MNOHÝCH JEDNO." Citát, ktorý je dnes mnohými

politikmi interpretovaný v zmysle: JEDNOTA V

ROZMANITOSTI. Ekumenický akcent a univerzalizmus sa

nedajú prehliadnuť. Slobodomurárske plánovanie sveta je

žehnané v slovách nad vševidiacim okom: ANNUIT

COEPTIS, čo znamená toľko ako „ON POŽEHNAL NAŠE

SKUTKY."

Symbolika pyramídy a pentagramov je prakticky presadená

alebo realizovaná v slobodomurárskych maximách humanita,

tolerancia, relativizmus a pragmatizmus. Sú kanálmi vplyvu

cudzieho agenta.

m. Cudzí agent a pápeži

1.) Pápež Ján XXIII. a slobodomurárstvo

Bol to pápež Ján XXffl., ktorý zvolal H. vatikánsky koncil.

Prečo práve on? Trochu to objasní jeho minulosť.

Mary Ball Martinez, bývalá vatikánska korešpondentka,

rešeršovala počas 15 rokov ako

akreditovaný člen vatikánskej tlače. Mala prístup k denným

bulletinom, pápežským menovaniam, audienciám a

príhovorom. K tomu sa pridružili časté pozvania na tlačové

konferencie vedúcich cirkevných mužov. Zažila dve voľby

pápežov, päť synôd a dva pohreby pápežov.

V svojej knihe „Podmínovanie Katolíckej cirkvi" M.

Martinez popisuje medzi iným večernú recepciu v jednej

talianskej vile, pri ktorej mal šéfredaktor vatikánskeho

Časopisu „Civilta Cattolica", slobodomurár P. Giovanni

Caprile S J, špeciálnu prednášku. V onen večer sa hovorilo

o založení katolíckeho slobodomurárstva. Caprilovo meno sa

mimochodom objavuje aj na spomenutom zozname

slobodomurárov, ktorý po Vatikáne obiehal asi v septembri

1978. M. Martinez v tejto súvislosti pozoruhodne poukázala

na Angela Roncalliho, neskoršieho pápeža Jána XXIII.:

-22-

„Kontakt s modernistami a ich úsilím vytvoriť nový druh

cirkvi, bol od mladosti súčasťou jeho života."21

O skorších kontaktoch pápeža so slobodomurárstvom hovorí

spis zasvätených CODE (č. 2/1989/s. 49). Citát:

„Počas svojej nunciatúry v Turecku bol neskorší Ján XXIII.

prijatý do Sekty chrámu." 23

Vo Francúzsku dosvedčili penzionovaní príslušníci

republikánskej gardy, že kardinál Roncalli, neskorší pápež

Ján XXIII., sa ako nuncius v Paríži zúčastnil v civilnom

oblečení štvrtkových večerných sedení „Veľkého Orientu

Francúzska" (Francúzska slobodomurárska lóža).24

Ján XXIII. veľmi nepopieral svoj slobodomurársky

svetonázor, ako je to vyjadrené v jeho „modlitbe" k

„Všemohúcemu Staviteľovi všetkých svetov", božstvu

slobodomurárstva. Nasleduje doslovné znenie „modlitby":

„Pane a Veľký Staviteľu * 25,

padáme k tvojim nohám a prosíme ťa o odpustenie

obiehajúcej herézy, že sme v našich bratoch slobodomurároch

videli tvojich výsostných prenasledovateľov.

Vždy sme bojovali proti slobodnému mysleniu, pretože sme

nepochopili, že prvou povinnosťou nejakého náboženstva je,

ako to zaručil koncil, že je v ňom dokonca právo, nemusieť

veriť v Boha.

Prenasledovali sme všetkých tých, ktorí v samotnej cirkvi zišli

z cesty pravdy tým, že sa nerešpektovaním všetkých

podmienok a hrozieb zapísali do lóže. Nepremyslene sme

ostatných presviedčali, že znak kríža môže byť viac ako tri

body tvoriace pyramídu.

To všetko mi je ľúto a s tvojím odpustením si od teba

vyprosujeme, aby si nám dal pocítiť, že kružidlo na oltári

môže znamenať toľko, ako naše staré krucifixy - Amen ".26

22Podmínovanie Katolíckej cirkvi / M. Martinez, s. 118, s. 194.

23Nadchádzajúca diktatúra humanity, Joh. Rothkranz, zv. 3, s. 80.

24Podmínovanie Katolíckej cirkvi / M. Martinez, s. 119.

252odpovedá slobodomurárskemu označeniu Boha: „Veľký

Staviteľ všetkých svetov".

26Slobodomurári / M. Jacobs, s. 77.

-23-

(uverejnené v IL GIORNALE DEI GENOVA z 9. aug. 1966,

citované podľa časopisu MEDIO DIA EN PUNTO č. 2,

marec/apríl '78. Prevzaté z: Slobodomurári / M. Jacobs-

Verlag A. Anton Schmid)

Keď zomrel Ján XXIII., uverejnila mexická Veľkolóža

nasledujúci nekrológ, ktorý vyšiel v mexickom denníku „El

Information":

„Mexická Veľkolóža Slobodných a Prijatých murárov

prejavuje pri príležitosti smrti pápeža Jána XXIII. svoju

bolesť nad skonom tohto veľkého muža, ktorý prišiel, aby

zrevolucionizoval idey, myšlienky a ríty rímsko-katolíckej

liturgie.... Ľudstvo prišlo o veľkého človeka a slobodomurári

uznávajú jeho vznešené princípy, jeho ľudskosť a jeho postoj

Veľkého liberála."21

Ján XXHL bol naozaj „vysnívaným" pápežom

slobodomurárov. Jeho slobodomurársky svetonázor sa tiahne

viditeľne ako červená niť jeho mierovou encyklikou ,,Pacem

in tenis", až po koncilovú konštitúciu „Gaudium et spes".

2.) Mierová encyklika Jána XXIII.

Je veľavravné, že táto encyklika nebola písaná len pre

episkopát, klérus, ale pre všetkých „ľudídobrej vôle." Tlač

prirodzene kritizovala encykliku v tom, že je príliš málo

teologická. 28

Arthur-Fridolin Utz OP, prof, etiky a sociálnej filozofie na

Freiburskej univerzite (Švajčiarsko), poukazuje vo svojom

komentári na humanistický aspekt encykliky:

„Aby sa nekládli teologické nároky na toho kto, pokiaľ ide

o svetonázor, nestojí na kresťanskej pôde, potrebuje (pápež)

približne rovnakú formuláciu, ako je formulácia všeobecnej

Deklarácie ľudských práv v Charte Spojených národov:

Človek má prirodzenosť, ktorá je vybavená rozumom a

slobodnou vôľou."29

Že sa tu pápež odvoláva na Deklaráciu ľudských práv, nie je

prekvapujúce. Je predsa slobodomurárskym výdobytkom

27Pozor! Vlci v ovčom rúchu, J. Rothkranz. Tabuľka 16.

28

Encyklika Pacem in terris, s. 72.

29Tamže, s. 74.

-24-

americkej Deklarácie nezávislosti z roku 1776, ktorá bola

neskôr zaradená do Charty Spojených národov. Bezpochyby

bolo aj pápežovi známe, že pri príprave tohto zásadného

článku bolo meno Boha hlasovaním vynechané.

V ďalšom komentári poukazuje prof. Utz na ideologické

predstavy pápeža Jána XXIII., ktoré viac-menej obsahovali

určité intencie už spomínaných „Inštrukčných pokynov

Veľkej Lóže"*30. S odkazom na 4. časť encykliky prof. Utz

píše:

„ V štvrtej časti, ktorá hovorí o vzťahoch medzi jednotlivými

štátmi a Spoločenstvom národov, načrtáva pápež obraz

svetového štátu. ... Tento svetový štát nie je centralistický

jednotný štát. ... Ako predchodcu takéhoto svetového štátu

označuje pápež v závere tejto časti (Znaky doby) Organizáciu

Spojených národov a spomína pritom hlavne Všeobecnú

deklaráciu ľudských práv z 10. decembra 1948.31

Obsah tohto citovaného komentára umožňuje spoznať Jána

XXHI. ako „skúseného" (slobodomurára), ktorému boli

známe „plány svetového slobodomurárstva" osvetovom

štáte. Ypoz. 137 svojej encykliky pápež vyhlasuje:

„Keďže ale všeobecné blaho národov nastoľuje otázky, ktoré

sa týkajú všetkých národov sveta, a keďže tieto otázky môžu

byť objasnené iba prostredníctvom politickej sily, ktorej moc,

organizácia, a prostriedky musia mať zodpovedajúci rozsah,

ktorej pôsobnosť sa teda musí rozprestierať po celej zemeguli,

kvôli mravnému poriadku nútene nasleduje, že musí byť

nasadená univerzálna, politická moc." (hrubotlač E. B.)

Kto by mal teda mať podľa pápežovho názoru „univerzálnu

politickú moc "7 V jeho komentári sa vôbec nespomína „Božie

kráľovstvo" ani garant tohto kráľovstva, Ježiš Kristus. Má

azda nadchádzajúce Božie kráľovstvo vytvoriť univerzálne

všeobecné blaho prostredníctvom politickej sily a moci?

Možno pri nadchádzajúcom Tisícročnom kráľovstve Krista

hovoriť o nejakej politickej moci? Aký svetonázor stál u Jána

XXIII. za pojmami „Spoločenstvo národov", „Svetová ríša",

„Nový svetový poriadok"?

30Veľká Lóža, Akčná lóža iluminačných vysokých stupňov (viď

hore).

31Encyklika Pacem in terris, s. 78.

-25-

Pápež sa \ poz. 142 svojej encykliky znovu zaoberá vznikom

Spojených národov (OSN), ktoré si ako hlavnú úlohu vytýčili

chrániť mier medzi národmi. V poz. 143 Ján XXĽI. spomína

veľký význam Všeobecnej deklarácie ľudských práv, ktorú

prijalo valné zhromaždenie Spojených národov. Na doplnenie

k tomu sa v poz. 145 hovorí:

„Preto si želáme, aby Spojené národy viac prispôsobili svoju

organizáciu a svoje prostriedky šírke a veľkej dôležitosti

svojej úlohy. Aby skoro prišiel čas, kedy bude môcť toto

zoskupenie účinne chrániť práva ľudskej osoby ... pretože

ľudia ... sú si vždy viac vedomí toho, že patria ako živé údy ku

všeobecnej rodine ľudstva."

To sú konečné predstavy svetových plánovačov, „skúsených"

slobodomurárov, ku ktorým patril aj Ján XXIII. Komentáre k

mierovej encyklike Pacem in terris dávajú jasne a zreteľne

poznať: pápež Ján XXIII. bol „vytúžený slobodomurársky

pápež", ktorého si vysnívala Veľká Lóža* 2. Bol to pápež Ján

XXIII., ktorý inicioval H. vatikánsky koncil. Jeho nástupca

pápež Pavol VI. priviedol cudzieho agenta do cirkvi. A Ján

Pavol II. viedol cirkev v roku 1986 do Assisi v ústrety dialógu

a kultu cudzích náboženstiev.

3.) Aj Pavol M. bol slobodomurársky pápež

Že aj pápež Pavol VI. bol slobodomurár, potvrdil

slobodomurár 33. stupňa Carlos Vasquez Rangel v októbri

1992 v mexickom týždenníku „Proceso":

„ V jeden a ten istý deň boli v Paríži do vznešených mystérií

bratstva zasvätení nezasvätený Angelo Roncalli (neskorší

pápež Ján XXIII.) a nezasvätený Giovanni Montini

(neskorší pápež Pavol VI.). Preto veľa z toho, čo sa na

koncile dosiahlo, spočíva na slobodomurárskych zásadách."

Ako chápal Pavol VI. obsah mierovej encykliky svojho

predchodcu Jána XXIII. a v nej obsiahnuté svetové plány? Čo

pápež Pavol VI. rozumel pod nadchádzajúcou svetovou

32Veľká Lóža: talianska akčná lóža slobodomurárskych vysokých

stupňov (viď hore).

33Pozor! Vlci v ovčom rúchu. / J. Rothkranz. Obrazová tabuľka 19.

-26-

vládou? Posudzoval aj on Spojené národy ako nositeľov

nádeje budúceho ľudstva?

Svojím podpisom pod koncilovú konštitúciu Gaudium et

spes, ktorá obsahovala podstatnú časť myšlienkového

bohatstva encykliky Jána XXIII., sa priznal aj pápež Pavol

VI. s koncilovými otcami ku slobodomurárskym svetovým

plánom. Navyše bol entuziastickým predstaviteľom „Nového

humanizmu". Na základe koncilového spisu Gaudium et spes

vyhlasuje:

„ ... keď hľadíme na zjednotenie sveta, lepší svet v pravde a

spravodlivosti ... tak sme svedkami zrodu nového

humanizmu, v ktorom sa človek chápe predovšetkým v

zodpovednosti za svojich bratov a spoločenstvo."34

„Obraciame sa aj ku všetkým tým, ktorí uznávajú Boha a vo

svojich tradíciách uchovávajú cenné elementy náboženstva a

humanity, a prajeme si, aby nás všetkých priviedol otvorený

dialóg k svedomitému prijatiu a nadšenému plneniu podnetov

ducha."35

4.) Pavol VI. a Integrálny humanizmus

Bol to pápež Pavol VI., ktorý dopomohol tomu, že v cirkvi

prerazila filozofia Integrálneho humanizmu. Integrálny

humanizmus sa chápe ako ľudský ideál svetovej civilizácie, v

ktorej majú byť všetci ľudia zmierení v spravodlivosti, láske a

mieri. Priateľstvo medzi ľuďmi privedie všetko živé k

tajomnému naplneniu evanjelia.

Biblické posolstvo je tu však zvrátené. Človek vo svojej

ohavnej namyslenosti ohlasuje evanjelium humanity, ktoré

na Božie miesto kladie človeka. „Integrálny humanizmus"

sa usiluje o univerzálne bratstvo medzi „ľuďmi dobrej vôle"

najrôznejších náboženstiev, ako aj medzi tými, ktorí

odmietajú ideu Stvoriteľa. To, čo toto bratstvo spája, je sila

konať dobro a vzájomné porozumenie založené na rešpekte

pred ľudskou dôstojnosťou.

34Pastorálna konštitúcia „Gaudium et spes" koncilový zošit 1,5 s.

60.

35Tamže, s. 104.

-27-

Idea univerzálneho bratstva nie je v podstate ničím novým.

Je maximou slobodomurárstva. Idea „Integrálneho

humanizmu" pochádza od Jacquesa Maritaina, profesora

filozofie vo Francúzsku, ktorý konvertoval ku katolicizmu. V

roku 1926 navštívil z istých dôvodov Rím. Po jeho

rozhovoroch s pápežom a štátnym sekretárom Gasparrim o

„Integrálnom humanizme" bol povzbudený, aby svoju teóriu

spísal do knihy. O desať rokov neskôr vyšlo dielo, ktoré

otriaslo cirkvou. Súčasne s ním vyšiel - čuduj sa svete -

taliansky preklad so strhujúcim úvodom. Kto bol

prekladateľ? Giovanni Battisti Montini, neskorší pápež

Pavol VI.!

Duch Integrálneho humanizmu vnikol do Vatikánu, ako

neskôr poznamenal samotný pápež, ako dym. Cieľom bola

globálna cirkev zahŕňajúca všetky náboženstvá. Univerzálne

bratstvo, v strede ktorého mala cirkev pôsobiť ako veľká

sestra, aby získala sympatie svojich malých bratov.3Ó V tomto

zmysle sa v koncilovom texte neskôr hovorilo:

„Spásna vôľa zahŕňa tých, ktorí uznávajú Stvoriteľa, medzi

nimi zvlášť moslimov, ktorí sa priznávajú k viere

Abrahámovej a klaňajú sa s nami jednému Bohu...". 7

Na konci svojho pontifikátu pápež Pavol VI. zvolal: „Satanov

dym vnikol cez škáru do Božieho chrámu," a: „Zasiahla

nepriateľská moc, cudzí agent, záhadná bytosť, diabol."38

Týmto pápež prakticky priznal, že do cirkvi priviedol v

podobe Integrálneho humanizmu cudzieho agenta. Ako

vyznávač Integrálneho humanizmu a jeho idey svetového

štátu si Pavol VI. svojho času vo svojej kázni na sviatok

Božieho tela 17. júna 1965 prial:

„Založme svetový štát a novú, ideálnu spoločnosť. Je Nám

známe, ako mnohostranne je ľudstvo angažované pri stavaní

obrovskej stavby a aké významné pokroky sa pritom robia. Sú

hodné obdivu a podpory."39

36Tamže, s. 67.

37Malé koncilové kompendium, K. Rahner/ H. Vorgrimmler, s.

141.

38Podmínovanie katolíckej cirkvi, M. Martinez, s. 128.

39Nadchádzajúca „Diktatúra humanity", J. Rothkranz, zv. 3, s. 86.

-28-

Tak sa teda všade ukázala kapitulácia pred cudzím agentom.

Najzreteľnejšie v geste pápeža Pavla VI., keď 13. nov. 1964

zložil svoju tiaru na oltár.

„Tiara je symbol nadvlády pápežstva...obsahuj e latinský

nápis, ktorý v preklade znie: Neomylnému zástupcovi Krista,

najvyššiemu regentovi sveta na zemi, otcovi národov a

kráľov^1.""0

Iluminát a vysokostupňový slobodomurár A. Pike vo svojom

H. zväzku knihy „Morálka a dogma" (slobodomurárska

etika) s. 156 napísal, že inšpirátori a filozofi Francúzskej

revolúcie prisahali zhodiť „korunu" a „tiaru" nad hrobom

Jacquesa de Molayho. De Molay bol posledný veľmajster

Rádu Templárov. V roku 1313 ho na popud pápeža Klimenta

IV. a Filipa Pekného zaživa upálili. Jeho smrť býva

symbolicky pomstená gestom v rituáli lóže 30. stupňa,

prepichnutím koruny a tiary kordom. V zložení tiary

nachádza prísaha svoje historické naplnenie. Bol to istý druh

skrytej zrady katolíckej cirkvi a súčasne triumf iluminátstva.

Cirkev sa napokon vzdala svojho exkluzivistického postoja

voči svetu a cudzím náboženstvám a bola pripravená na

dialóg a spoluprácu s ideológiami a cudzími vierovyznaniami.

5.) Pápež Pavol VI. pred valným zhromaždením OSN

V knihe „Obnova cirkvi" Xaviera Rynneho sa nachádza

„Prejav pápeža Pavla VI. pred valným zhromaždením OSN 4.

októbra 1965." 41 Stretli sa dve najvyššie globálne grémiá -

Rímska svetová cirkev a politická svetová organizácia OSN.

Prejav pápeža pred týmto politickým grémiom mal charakter

hlbokého úklonu. Bolo to podobné gesto ako zloženie tiary na

oltár v roku 1964 - kapitulácia. Pápežove slová boli:

„Toto stretnutie ... je charakteristické jednoduchosťou,

pretože ten, ktorý k Vám hovorí, je človek presne ako vy. Váš

brat a dokonca najmenší medzi Vami."

40Our Sunday Visitator, 22. aug. 1993, s. 10-11, cit. podľa D.

Hunta, „Žena jazdiaca na šelme", s. 479.

4lObnova cirkvi, Xavier Rynne, s. 324 ff. (z nej nasledujúce

citáty).

-29-

Hlava rímsko-katolíckej cirkvi sa označila v priam trápnej

poddanosti ako najmenší brat. Slovíčka človek a brat mohli

byť signálom pre všetkých tých, ktorí hovoria rečou cudzieho

agenta. Pápež pokračoval:

„Ako, takpovediac expertom na ľudskosť, Vašej inštitúcii v

tomto okamihu ponúkame podporu Našich posledných

predchodcov, všetkých katolíckych biskupov a Našu osobnú.

Sme si istí, že táto organizácia otvára primeranú cestu k

civilizácii, ktorá zodpovedá tejto dobe a k svetovému mieru.

... Postavili ste stavbu, ktorá sa nesmie nikdy zrútiť. Musí sa

zdokonaľovať a prispôsobiť behu dejín tohto sveta.

Zastupujete vývinový stupeň ľudstva. Odteraz už nie je

možné cúvnuť späť. Musí sa napredovať."

Výrazom „vývinový stupeň ľudstva" poukázal Pavol VI. na

filozofiu evolucionistu a vysokostupňového slobodomurára

Pierra Teilhard de Chardina, na hominizáciu (poľudštenie).

Podľa Teilharda sa človek nachádza vo vývine, ktorý smeruje

k bodu Omega a tam nachádza svoje naplnenie. V tejto

myšlienke možno spoznať cieľ ekumenizmu. Táto filozofia

hominizácie je však luciferská, pretože sa v nej človek sám

vedie k vrcholu a naplneniu. Hoministický pohľad je centrom

slobodomurárskeho myslenia, ktoré sa zreteľne odráža v

prejavoch Pavla VI. Pápež urobil voči OSN nasledujúci

ústupok:

„Takmer by sme mohli povedať, že Vaša podstatná črta

odráža v časovom poriadku do istej miery to, čím chce byť

naša katolícka cirkev v poriadku duchovnom: jedinečnou

a univerzálnou. ... Nič vyššie nemožno v ideologickej oblasti

na prirodzenej úrovni vymyslieť. Vaším povolaním je zbratať

nielen niekoľké, ale všetky národy."

V tejto výpovedi sa odráža Teilhardova filozofia zjednotenia

aj v smere ekumenizmu. Pápež ukázal svoju ďalšiu slabinu:

„ Veľavážení páni, začali ste dielo.... Učíte ľudí, aby spoznali

mier. Spojené národy sú veľkou školou, v ktorej sa získava

vzdelanie a my sme tu v aule magne tejto školy. ... A keď

opustíte túto miestnosť, potom sa na Vás svet bude pozerať

ako na architektov, staviteľov mieru."

Je to pravda? Môže k mieru dôjsť cez politickú OSN?

Neprichádza mier výlučne skrze Ježiša Krista? Vari sa tu

-30-

pápež preriekol, keď politickú OSN nazýva architektom

mieru?

Pri výpovediach pápeža možno myslieť na postoj „šelmy s

dvoma rohmi", falošného proroka zo Zjav. 13,11 ff., ktorý je

heroldom „prvej šelmy", Antikrista. Neupriamuje aj on

nádeje ľudstva pokiaľ ide o mier a bezpečnosť na svetskú

inštitúciu, namiesto na nadchádzajúce Božie kráľovstvo?!

Záverečné pápežove slová v roku 1965 mali priam rúhavý

charakter:

„ To je to najkrajšie na Organizácii Spojených národov: jej

pravá ľudská tvár. Toto je ideál, ktorý si ľudstvo vysnívalo

počas putovania časmi. Toto je najväčšia nádej sveta!

Odvážime sa povedať: je to odraz Božieho plánu: všetko

presahujúci plán plný lásky pre pokrok ľudskej spoločnosti na

zemi, odraz, v ktorom sa nebeské evanjeliové posolstvo stáva

zemským."

Na záver pápež položil jasne slobodomurárske akcenty.

Zhromaždeniu potvrdil:

„Čo zvestujete z tohto miesta, sú základné práva a základné

povinnosti človeka * jeho dôstojnosť a jeho slobodu,

predovšetkým náboženskú slobodu. Ste interpretmi tohto. -

Cítime - čo je najvyšším obsahom ľudskej múdrosti, chceli by

sme to pomenovať: jej svätý charakter."

Posledné tri slová znejú ako blahorečenie. Väčšej cti sa

hoministickým „staviteľom jedného sveta" zo strany jej

„úhlavného nepriateľa cirkvi" nemohlo dostať. Chválospev

Pavla VI. na OSN bol objatím Cudzieho agenta, ktorého

potom, ako je známe, na konci svojho pontifikátu označil

veľmi výstižne ako „Satanov dym".

6.) Päťcípa hviezda na ruke Pavla VI.

V brožúre „Päťcípa hviezda - emblém pontifikátu Pavla

VI.", ktorá vyšla v Anton A. Schmid Verlag Pro Fide

Catholica, Durach, sú znázornené obrazové výrezy

bronzových dverí v Bazilike sv. Petra v Ríme, ktoré zhotovili

k narodeninám Pavla VI. v roku 1977. Na kazete 12 (časť

bronzových dverí) sa medzi šiestimi zobrazenými osobami

nachádza pápež Ján XXIII. a pápež Pavol VI. Pozoruhodné je

pritom: Na ruke Pavla VI. sa nachádzala 5-cípa hviezda,

-31-

symbol slobodomurarstva. Keďže posvätenie dverí sa konalo

za života pápeža, bola ruka s hviezdou jasným priznaním sa

Pavla VI. k slobodomurárstvu. Hviezdu z obrazu neskôr

odstránili.

7.) Pápež Ján Pavol II. a jeho Nová teológia

Po smrti pápeža Pavla VI. a jeho nástupcu Jána Pavla /.,

ktorý zomrel mysterióznym spôsobom, sa v októbri 1978

začal pontifikát poľského kardinála Karola Wojtylu, pápeža

Jána Pavla II. Kam možno zaradiť tohto pápeža? Aký bol

jeho postoj ku katolíckemu učeniu a tradícii? Čo preňho

znamenal //. vatikánsky koncil a neskôr predovšetkým

ekumenické modlitebné stretnutie v Assisi v roku 1986?

Ján Pavol II. bol „tretí vo zväzku" (!). Traja pápeži, Ján

XXIII., Pavol VI. a Ján Pavol II. zastupujú priam symbolicky

tri body pyramídy, slobodomurárskeho symbolu chrámu

ľudstva. Rovnako tri akcentovane výroky: „Assisi viďte vo

svetle koncilu," 42 „apertura" - otvorte cirkev, a

„aggiornamento" - prispôsobte cirkev dnešku. Výroky sú ako

symbolický trojzvuk, ktorý pripomína slobodomurárske

maximy z roku 1789: Sloboda - Rovnosť - Bratstvo. Ján

XXIII. a Pavol VI. niesli zodpovednosť za //. vatikánsky

koncil, Ján Pavol II. za uskutočnenie medzináboženského

kultu v Assisi.

Vyvstávajú tu niekoľké otázky týkajúce sa dogmatiky: Je

Assisi následkom koncilu a vyžadoval

koncil ekumenický dialóg medzi náboženstvami alebo to bol

„pochod" Jána Pavla II.? Ak je to tak, že Assisi vyplýva zo

záverov H. vatikánskeho koncilu, potom sú v koncilových

spisoch naporúdzi ekumenické náznaky. Assisi potom

znamená jasný vpád do skoršej katolíckej dogmatiky. Na

základe toho možno s istotou hovoriť o predkoncilovej a

pokoncilovej cirkvi. Tak to robí napríklad Kňazské bratstvo

Pia X. okolo exkomunikovaného nebohého katolíckeho

arcibiskupa Marcela Lefôbvrea, ktorý pokoncilovému Rímu

42Prof. Johannes Dôrmann, Teologická cesta ... Od Druhého

vatikánskeho koncilu až k voľbe pápeža, zv. 1, Sitta-Verlag

Sendenl990, s. 27.

-32-

odníma jeho katolicitu a vo všetkej otvorenosti hovorí o vpáde

slobodomurárstva a antikresťanstva do Vatikánu.

Druhý vatikánsky koncil bol v spojení s Assisi bezpochyby

počiatkom radikálnej vnútornej prestavby cirkvi. Táto

prestavba bola rozhodne podporená filozofiou poľského

kardinála Wojtytu (neskôr pápež Ján Pavol II.).

Tomuto aspektu venoval pozornosť prof. Johannes Dôrmann,

vedec zaoberajúci sa misiou a náboženstvami na Miinsterskej

univerzite (Vestfálsko), vo svojej knihe „Teologická cesta

Jána Pavla II. k Svetovému dňu modlitieb náboženstiev v

Assisi". Vystihol to zvlášť druhou kapitolou v „Nouvelle

Théologie kardinála Wojtylu". „Nouvelle Théologie" - Nová

teológia - vznikla už pred H. vatikánskym koncilom.

Znamená rozchod s tradíciou klasickej teológie. Veľavravné

je v nej: Kardinál Wojtyla pomenúva Boha ako Boha

nekonečného majestátu, ktorý môže byť poznaný a uctievaný

vo všetkých náboženstvách.

Biblický Boh ale nie je Nadboh, na ktorého sa môže rovnako

obrátiť každý človek, či žid, kresťan, moslim, hinduista alebo

budhista. Biblicko-dejinný Boh, ktorý sa menom JAHWE

zjavil svojmu zmluvnému ľudu Izraelu, je jediný, žiarlivý Boh

a absolútne intolerantný." 43

V tejto súvislosti sa vynára otázka: Chápe Ján Pavol II.

učenie o vykúpení ešte v biblicko-kresťanskom zmysle? K

tomu jeden citát: Pápež odpovedá na koncilový text č. 10 z

Gaudium et spes medzi iným:

„Podľa týchto slov bol zrod cirkvi v momente mesiásskej,

vykupiteľskej smrti Krista v podstate aj zrodom človeka, a

síce nezávisle od toho, či to človek vie alebo nie, či to prijíma

alebo nie. V tomto momente človek získal novú dimenziu

svojho bytia, ktorú Pavol stručne a jasne označuje ako ,bytie

v Kristovi'. ... Človek existuje ,v Kristovi', podľa večného

Božieho plánu spasenia od počiatku; ale smrťou a

zmŕtvychvstaním sa toto ,bytie v Kristovi' stalo dejinnou, v

čase a priestore ukotvenou skutočnosťou." u

Táto viera vypovedá, že „zrod cirkvi" bol súčasne

(milostivým) zrodom každého človeka, „nezávisle od toho, či

43Tamže, s. 59.

44Tamže, s. 62-63.

-33-

to človek vie alebo nie, či to prijíma alebo nie." Inými

slovami: kardinál Wojtyla zastupuje tézu o univerzalite

vykúpenia, teda o vykúpení všetkých. 45 Nazýva to

„zjavením". 46 Keďže ako pápež zastupuje nemenne toto

učenie, získava pre vieru celej cirkvi rozhodujúci význam.

V modernej teológii našla téza o vykúpení všetkých svoj

dogmatický výraz vo vízii „kozmického Krista" a s odkazom

na Efez. 1,3-23, Kol. 1,13 a iné miesta ide o pokus zdôvodniť

ju exegeticky. 47 Je však - z pohľadu celkovej biblickej

súvislosti, ktorá hovorí o „večnom zatratení" neveriacich a

nevykúpených - veľmi problematická a otázna.

Kardinál Wojtyla si bol úplne vedomý novosti svojho

„univerzálneho" videnia „Vykupiteľa človeka" a „tajomstva

vykúpenia", ale nevidí v tom rozchod s predkoncilovým

učením cirkvi, iba „úplnejšie vedenie o tajomstve Krista",

ktorého sa kresťanstvu dostalo „prostredníctvom otvorenia

uskutočneného II. vatikánskym koncilom." 48

V dogmatickej konštitúcii o cirkvi „Lumen Gentium", poz. 1,

čítame: že „cirkev v Kristovi je takmer sviatosť, to znamená

znak a nástroj pre najvnútornejšie spojenie s Bohom, ako aj

pre jednotu celého ľudstva." Kardinál Wojtyla k tomu

dopĺňa: „Všetci ľudia sú obklopení touto sviatosťou

jednoty." 49 Potom je každý človek od počiatku do konca sveta

už vykúpený a ospravedlnený. Tým zásadne odpadá proces

ospravedlnenia, ako aj viera potrebná k spáse. Potom

strácajú samotné dejiny spasenia svoj dejinný, rozhodujúci

charakter. 50

„Nová teológia" kardinála Wojtylu ponúka

medzináboženskému dialógu nasledujúcu základňu: „Cirkev

živého Boha" spája všetkých ľudí. Vykúpenie všetkých je

spoločná báza. ... Všetky náboženstvá obsahujú pravé

zjavenie, poznanie Boha a skúsenosť Boha. Viera zahŕňa

všetkých „veriacich všetkých náboženstiev". Viera je vierou

45Tamže, s. 67.

46Tamže,s. 110.

47Tamže, s. 106.

48Tamže, s. 107.

49Tamže, s. 107.

50Tamže,s. 113.

-34-

ľudstva. 51 Na tejto báze náboženskej slobody je

medzinábozenský dialóg ako bratské zdieľanie zlatou cestou k

všeobecnému náboženskému mieru.52

Toľko teologické interpretácie prof. Johannesa Dormanna k

Novej teológii pápeža Jána Pavla II. Stretávame sa tu s

tragickým obrazom antikresťanského univerzálneho

náboženstva konca vekov (Zjav. 13,17 a 18).

8.) Ján Pavol II. a 2. vatikánsky koncil

Pápež je presvedčený, že Svätý Duch hovoril počas koncilu k

cirkvi a na ceste k ekumenizmu a medzináboženskému dialógu

ju viedol do Assisi.53 Naproti tomu, kde je v biblickom zjavení

vidno, že by sa konal medzinábozenský stret, dialóg s

pohanskými náboženstvami, v Svätom Duchu? Nebývali

medzináboženské strety kultov aj v cirkevných dejinách až do

začiatku H. vatikánskeho koncilu odsúdené?

Koncil bol pripravený na dialóg s nekresťanskými

náboženstvami, ale v žiadnom prípade nie na spoločné strety

kultov, ako tomu bolo \ Assisi v roku 1986 (a aj pri

početných nasledujúcich stretnutiach; medzičasom nastúpila

trochu väčšia opatrnosť). Assisi bolo bezpochyby začiatkom

novej doby, aby sa v spojení s koncilom podporilo zbližovanie

všetkých náboženstiev, ako sa o to pokúša aj Deklarácia k

svetovému étosu prof. Hansa Kiinga. Z tohto hľadiska by sme

mohli hovoriť aj o „globalizácii náboženstiev".

Z celkového výkladu tejto kapitoly je zrejmé: konciloví

pápeži Ján XXIII. a Pavol VI. boli želaní a vytúžení

slobodomurárski pápeži Veľkej Lóže, priekopníci „One

World" -jedného sveta. Ján Pavol II., „Tretí vo zväzku",

pokračoval v línii obidvoch koncilových pápežov. Po svojom

nástupe do úradu dostal Ján Pavol II. do rúk menný zoznam,

ktorý mu ukázal, kde vo Vatikáne sedeli na vplyvných

miestach slobodomurári. Kardináli, arcibiskupi a biskupi,

ako aj iní vplyvní duchovní, sa vo Vatikáne venovali

„Kráľovskému umeniu". Ako reagoval pápež na tento

51Tamže,s. 118.

52Tamže,s. 118.

53Tamže, s. 27.

-35-

zoznam? David Yallop o tom vo svojom bestselleri „V mene

Boha?" napísal:

„Terajší pápež nielen pripustil, že Vatikán medzi svojimi

múrmi oficiálne znáša celý rad slobodomurárov z radu

rôznych lóži. Svoje požehnanie dal aj na to, aby si cirkev

obstarala domácu lóžu svojského druhu. Jej meno je Opus

Dei-Dielo Božie."5*

Opus Dei je podľa komentára Severonemeckého rozhlasu

prísne organizovaný tajný zväzok arcikonzervatívnych,

katolíckych fanatikov, ktorí celosvetovo obsadzujú kľúčové

pozície v štáte a spoločnosti.55

Nedá sa prehliadnuť, že voľbou Wojtytu sa definitívne

upravilo smerovanie cirkvi. Tento pápež zastával názory

Pavla VI., keď nechal slobodomurárstvu vo Vatikáne voľný

priestor. Nielen že pripustil, že vo Vatikáne existuje rad

slobodomurárskych lóži, ale na svojich postoch ponechal aj

slobodomurárske osobnosti.

Na záver možno povedať: Traja pápeži dopomohli

slobodomurárstvu, cudziemu agentovi, k tomu, aby

definitívne zvíťazil nad baštou rímsko-katolíckej cirkvi.

Zatiaľ čo prví dvaja pápeži priniesli do koncilových spisov

hoministický svetonázor, tretí pápež nasmeroval pokoncilovú

cirkev na Assist

K tomu slovo pápeža Jána Pavla H: ,^issisi viďte vo svetle

koncilu!" Teda platí: „Keď Svätý Duch priviedol cirkev

prostredníctvom koncilu do Assisi, potom je ,duch koncilu*

identický s ,duchom Assisľ, potom je v ,poslednej inštancii'

rozhodnutý problém medúnáboženského kultu a je

ukončený teologický spor nad ním, potom má cirkev

nasledovať pápeža, aby sa s mierovou modlitbou všetkých

náboženstiev odvážila ,začať novú dobu'."56

54David A. Yallop, V mene Boha?, s. 365.

55Klaus Steigleder, Opus Dei, Wilhelm Heyne Verlag 1983, zadná

strana knihy.

56J. Dormann, Od II. vatikánskeho koncilu až k voľbe pápeža, s.

27.

-36-

9.) Assisi - „Dar z milosti Svätého Ducha"?

Assisi bolo podľa názoru pápeža Jána Pavla II. darom z

milosti Svätého Ducha, ktorý ho prostredníctvom koncilu

inšpiroval k stretnutiu v Assisi. 5 Zástupcovia svetových

náboženstiev prednášali v Assisi, podľa svojej tradície, svojim

božstvám mierové modlitby. Vedľa seba stáli spásne cesty

Siddharthu Gautamy, Shaditevu, Sánkam, Mohameda,

Zaratustru, Mojžiša a Ježiša z Nazaretu.

Zvolaním „Assisi viďte vo svetle koncilu" sa pápež pokúsil

podať kľúč k pochopeniu tohto medzináboženského stretnutia.

Pravú bázu pre to už vlastne tvorili koncilové spisy. Z radov

cirkvi sú ale niektorí toho názoru, že Assisi bolo jasným

zobrazením herézy a synkretizmu (zmiešania náboženstiev),

zradou kresťanstva. Pápež v tom videl len náboženský

pluralizmus a realizáciu záverov II. vatikánskeho koncilu,

zvlášť náboženskej slobody (!). Veril, že v otázke

ekumenizmu a medzináboženského dialógu hovoril Svätý

Duch prostredníctvom koncilu k cirkvi dneška.58 Ján Pavol

II. vnímal Assisi ako dar z milosti Svätého Ducha, ktorého sa

pred začiatkom 3. tisícročia dostalo prostredníctvom koncilu

celému ľudstvu. 59 Vyhlásil, že Assisi je viditeľným

stvárnením alebo presadením ekumenického nasadenia a

dialógu medzi náboženstvami, ako ho prostredníctvom

koncilu odporúčali. ^ „Moderná teológia" alebo „Nová

teológia" pripravila cirkvi, s odvolaním sa na ducha koncilu,

cestu do Assisi.

Nasleduje ešte krátke poukázanie na následky „Novej

teológie". Istí profesori teológie sa zrazu naozaj radikálne

rozišli s tradičnou katolíckou dogmatikou. Svojim študentom

dokonca poradili spáliť predkoncilovú dogmatiku. 61 Čo to

boli za profesori? Z akého pozadia prichádzali? Boli to osoby,

ktoré vedome alebo nevedome spĺňali pokyny a odporúčania

Veľkej Lóže, kde bolo povedané:

"Tamže, s. 18.

58Tamže,s. 18.

59Tamže,s. 19.

6<vTamže, s. 29.

61Tamže,s.41.

-37-

„Keď raz bude v kolégiách, gymnáziách, univerzitách a

seminároch pevne založená vaša dobrá povesť, keď raz

získate dôveru profesorov a mládencov, postarajte sa o to,

aby zvlášť kandidáti duchovného stavu vyhľadávali styk s

vami." 62

Tieto inštrukčné pokyny sa, ako bolo práve spomenuté,

naplnili. V „pápežskom záprahu" (trojici) vzišla sejba Veľkej

Lóže (Lóže Iluminátov). Inštrukčné pokyny z roku 1818

dosiahli svoj cieľ.

IV. Cudzí agent vo Vatikáne

1.) Vatikán interne

20 preláti hovoria v talianskom bestselleri „Obžalúvame"

medzi iným o vplyve slobodomurárstva vo Vatikáne. Tieto

temné stránky Vatikánu sa odhalili krátko pred oslavou

milénia roku 2000. Autori veria:

„Kritický cieľ tohto diela bude dosiahnutý, keď pôjde

psychologicky do hĺbky a pripraví cestu novej reflexii, aby sa

vytvorila základňa pre, podľa možnosti, vážnu reformu."

Skutočne zbožné prianie. Ale kurz koncilu a koncilových

spisov, vrátane ekumenického debaklu, pripúšťa zrejme málo

nádeje na reformu cirkvi v zmysle 20 prelátov. Zvlášť nie

vtedy, keď čítame nasledujúci komentár z kapitoly XVIII

„Polyp slobodomurárstvo vo Vatikáne": „Slobodomurárstvo

obvykle nemení obyčaje, ktoré nachádza na mieste ich

nasadenia. Vo Vatikáne, pevnej bašte katolíckej cirkvi, sa

vyzbrojuje diabolskou trpezlivosťou a čaká. Čaká tak dlho,

kým nedosiahne najvyššie páky moci a nebude môcť udeľovať

rozkazy..."

To sa dotýka dokonca aj finančných tokov a bankových

obchodov Vatikánu. Pretože:

„Neviditeľnú ruku slobodomurárstva vo Vatikáne, v centre

skrytých síl medzi veľkými finančníkmi a vysokými úradmi, je

všade cítiť."64

63

62Tamže, s. 92.

Obžalúvame, Aufbau-Verlag GmbH. Berlín 1999, s. 7.

-38-

Tento fakt potvrdzuje článok hamburského týždenníka „DIE

ZEIT" z 31.10.2001 tým, že ešte raz pripomína pochybné

bankové obchody Vatikánu.

Bolo to začiatkom sedemdesiatych rokov, kedy sa IOR

(Vatikánska banka /Istituto per le Opere di Religione;

založená v roku 1942 pápežom Piom XII.) zaplietla do radu

škandálov, ktoré bývalý prezident Spolkovej banky Otto Pôhl

nazval „kúskom z blázinca". Takýmto „kúsočkom z blázinca"

bola i nasledujúca udalosť:

Pápež Pavol VI. ustanovil v roku 1974 komisiu pre

administratívnu reorganizáciu rímskej kurie. Skúšobné

výsledky boli veľmi delikátne. Na svetlo vyšli činy a zločiny.

Ms. Gagnon bol tri mesiace zamestnaný zhotovením obsiahlej

správy, ktorá sa vatikánskym slobodomurárom zdala

podozrivá a nebezpečná. Uvádzali sa v nej mená a aktivity

istých osobností kurie. Keď chcel Ms. Gagnon predložiť spis

pápežovi, odporúčali mu, aby ho dal do úschovy

Monsignorovi Istvanovi Mesterovi. V pondelok, 2. júna 1974,

správa po vlámaní do jeho kancelárie zmizla. Pápeža o tom

informovali. Ďalej sa už p tom nehovorilo.65

Koľko dôvery vložil pápež do Cudzieho agenta? Keď Ms.

Montini, neskorší pápež Pavol VI., po svojej voľbe za

milánskeho arcibiskupa vymenoval katolíckeho

slobodomurára Michela Sindona za finančného poradcu,

odovzdal súčasne slobodomurárom Róbertovi Calvimu,

Liciovi Gellimu (P2) a Umbertovi Ortolanovi bankové

obchody. K tomuto klubu sa ešte pridal kardinál Marcinkus,

„Bolí bankár" a bývalý osobný strážca Pavla VI. V roku

1987 naňho vydal taliansky justičný úrad zatykač. Ako to

vidno z DIE ZEIT, ide o tie isté osoby, ktoré sa spomínajú v

publikácii „Obžalúvame". Podľa výpovedí žurnalistu a

slobodomurára Piera Carpiho, bola do škandálu zapletená

lóža P2 a rad kardinálov a biskupov.

Iná, taktiež úplne delikátna správa z „ Obžalúvame " hovorí, že

vo Vatikáne existuje riadny noviciát pre kňazov, ktorých

pripravujú na prijatie do slobodomurárskeho rádu. Istá

skupina osôb v rámci slobodomurárskeho spolku je

64Tamže, s. 269.

65Tamže, s. 67 ff.

-39-

oprávnená vyberať potenciálnych spolupracovníkov medzi

duchovnými. 66 To spontánne pripomína Inštrukčné pokyny

Veľkej Lóže z „Tichej vojny proti trónu a oltáru", kapitoly

„Luciferove inštrukcie". Mladí slobodomurári, ktorých

získali, sa stávajú ďalšími figúrkami na šachovom poli tajnej

lóže. Ich vzostup je nerušený až po vysvätenie za kardinálov.

67 Výstižne sa k tomu hodí nasledujúci komentár:

„Zatiaľ čo žijeme v očakávaní Svätého roku 2000, hrajú

obidve veľké sily - svetlo a tma - v najtajnejších priestoroch

Vatikánu pred očami všetkých a pred jasnými reflektormi

médií, šach na hracom poli cirkvi." 68

Záverom komentár kňaza Francesca Emmanuela:

„Čo dnes v cirkvi máme, už nieje len nejednota, nie! Cirkev

sa už nachádza v rozklade, v poslednej fáze neiednoty, ktorá

prichádza bezprostredne pred stroskotaním." 6

2.) Stopy cudzieho agenta v koncilových spisoch

Druhý vatikánsky koncil, vrátane uverejneného koncilového

spisu Gaudium etspes, vykazuje jasné stopy cudzieho agenta.

Neprehliadnuteľne sa v ňom odrážajú slobodomurárske

akcenty encykliky „Pacem in terris " pápeža Jána XXIII.

V koncilových dokumentoch ide, medzi iným, o otázky ako:

ľudské práva, náboženská sloboda, Nový svetový poriadok,

Nová svetová vláda a rodina ľudstva. Je udivujúce, s akou

obratnosťou sa konciloví otcovia usilovali skĺbiť

slobodomurársky hominizmus s biblickou pravdou.

Pretože väčšina čitateľov má zriedka priamo k dispozícii

pastorálnu konštitúciu Gaudium et spes (GS), jadro

koncilových spisov, ako aj mierovú encykliku Pacem in terris

Jána XXIII., uvediem z nich niektoré textové pasáže. Najprv

významný odsek z „Malého koncilového kompendia" K.

Rahnera a H. Vorgrimlera:

„Nebolo v úmysle koncilu alebo jeho možnosti, vyvodiť jeho

témy bezprostredne z biblickej teológie. Myšlienkový chod,

66Tamže, s. 280.

67Tamže, s. 283.

68Tamže, s. 289.

69Tamže, s. 337.

-40-

výstavba a súvislosť myšlienok nie sú vo všeobecnosti

bezprostredne odvodené z Písma, ale boli dané dnešným

chápaním viery cirkvi a jej teológie (ktorá je už ale o kúsok

viac inšpirovaná biblicko-teologicky; než povedzme pred 40

rokmi) a potom je, dodatočne, doložená biblickými citátmi. ...

Oni (ľudia) sa pokúšali postaviť k svojej súčasnosti (,otvorili

okná', ako žiadal Ján XXIIL). ... Bol to koncil, ktorý smie

povedať: ,Zaľúbil sa Svätému Duchu, aj nám ... (Skutky

apoštolov 15,28)''."70 Na to, čo cirkev rozumie pod „dnešným

chápaním viery", odpovedá pastorálna konštitúcia (GS) č. 12

takto:

„Je to takmer jednomyseľný názor veriacich a neveriacich, že

všetko na zemi sa má priradiť k človeku ako k svojmu stredu

a vrcholu."

Je táto výpoveď biblickým poznaním, darovaným od Svätého

Ducha - alebo ide skôr o antropocentrickú výpoveď

namiesto kristocentrickejl Ako znie posolstvo Biblie: „On

(Kristus) je obrazom neviditeľného Boha (...) všetko je

stvorené skrze Neho a pre NEHO" (Kol. 1,15.16). Nie

človek je stred a vrchol na zemi, ale Boh v Ježišovi Kristovi.

V „Gaudium et spes" sa naproti tomu zjavuje

slobodomurársky hominizmus, ktorý stavia na trón človeka.

Aspekt, ktorý sa v koncilových spisoch nedá prehliadnuť.

Hoministický svetonázor je vyjadrený v slovách

vysokostupňového slobodomurára Jacquesa Mitteranda,

bývalého veľmajstra francúzskej lóže „Grand Orient":

„ Vyvýšiť človeka na trón namiesto Boha, ak je to hriech

Lucifera, potom sa tohto hriechu dopúšťajú všetci

humanisti od renesancie." 71 J. Plondard ď Assac sa tým

hneď zaoberá slovami:

„Majme tento text pred očami, je fundamentálny!

Slobodomurárstvo si privlastňuje Jniech Lucifera^1."

Opäť J. Plondard ď Assac:

„Nepustí sa teraz do toho cirkev? Nebude kritizovať túto

satanskú proticirkev (cudzieho agenta/ E. B.), ktorej ide o

70K. Rahner / H. Vorgrimler - Malé koncilové kompendium, s. 32

ff.

71J. Plondard ď Assac - Tajomstvo slobodomurárov, Kňazské

bratstvo St. Pia X. Stuttgart 1990, s. 203.

-41-

zvrhnutie kresťanstva? ... Absolútne mlčanie Ríma k

proklamácii, že Boh bol nahradený človekom."

Prečo by aj na to mala rímska cirkev reagovať, keď vo vyššie

uvedenom koncilovom texte (GS) č. 12 sama hovorí, že

všetko na zemi treba priradiť k človeku ako k vrcholu,

namiesto k Bohu. Preto platí, čo povedal Jacques Mitterand:

„Cirkev začína meniť svoj charakter... Pomery síl vo svete sa

zmenili a cirkev to vedela zohľadniť." n

Naozaj, konciloví otcovia vedeli zohľadniť nielen pomery síl

vo svete, ale vedeli aj výstižne integrovať slobodomurársko-

hoministickú ideológiu do koncilových spisov a rímskej cirkvi

tým dali iný smer.

Ako veľmi bol koncil ovplyvnený priateľmi cudzieho agenta,

ukazuje nasledujúci komentár č. 55 (GS):

„Sme tak svedkami zrodu nového humanizmu, v ktorom sa

človek chápe predovšetkým z hľadiska zodpovednosti za

svojich bratov a dejiny."

To je nové poňatie cirkvi — cesta do sveta a k ľudstvu — aby

s ním bola jedno. Podobnú tendenciu možno už dlhšie

pozorovať na širokej úrovni aj v evanjelikálnom tábore (viď

dole). K tomu jeden komentár z (GS) č. 30:

„Čím viac totiž svet zrastá, tým zjavnejšie siahajú úlohy ľudí

nad rámec osobitných skupín. Potom budú s potrebnou

pomocou božskej milosti naozaj novými ľuďmi a staviteľmi

nového ľudstva."

Opäť totálne nebiblické posolstvo. Kde Biblia učí o stavbe

nového ľudstva? Nezakladá skôr Ježiš Kristus svoju

Tisícročnú ríšu pokoja, v ktorej majú ľudia žiť pod jeho

požehnanou vládou? Ale presným opakom toho je totálne

antikresťanská téza z č. 33 (GS):

„Predovšetkým vďaka pribúdajúcim najrozmanitejším

vzťahom medzi národmi, sa rodina ľudstva postupne stáva

spoločenstvom obklopujúcim celý svet."

K tomu (GS) č. 82:

„Je zrejmé, že našimi silami musíme pripraviť dobu, v

ktorej môže byť absolútne odsúdená každá vojna na báze

dohody medzi všetkými národmi. ... To si prirodzene

vyžaduje, aby bola nasadená všetkými uznaná verejná

72Tajomstvo slobodomurárov, J. Plondard ď Assac, s. 222.

-42-

svetová autorita, ktorá disponuje účinnou mocou, aby

zabezpečila bezpečnosť, udržanie spravodlivosti a

rešpektovanie práv."

Antikresťanské, slobodomurárske plánovanie svetovej

jednoty, ideológia cudzieho agenta, nemohli byť do

koncilových spisov jasnejšie vsunuté. Volaním po svetovom

štáte pod velením UNO, uznaním Všeobecnej deklarácie

ľudských práv (slobodomurársky výdobytok), II. vatikánsky

koncil s pápežmi Jánom XXIIL, Pavlom VI. a Jánom

Pavlom II. priznáva svoju spoluprácu s cudzím agentom.

3.) Nový postoj cirkvi naproti svetu

Nadpis v predslove k pastorálnej konštitúcii (GS/ Gaudium et

spes) znie: „Úzke spojenie cirkvi s celým ľudstvom".

Komentár k tomu:

„Jej vlastné spoločenstvo je tvorené ľuďmi, ktorí, zjednotení v

Kristovi, sú počas ich putovania ku kráľovstvu Otca vedení

Svätým Duchom a prijali posolstvo spásy, ktoré sa má

odovzdať všetkým. Preto' sa toto spoločenstvo čo najužšie

spája s ľudstvom a jeho dejinami."

K tomu komentár v č. 2 (GS):

„Preto sa druhý vatikánsky koncil... bez váhania obracia už

nielen k deťom cirkvi a všetkým, ktorí vzývajú Kristovo

meno, ale k ľuďom vôbec..."

Keď tento text chápeme správne, vidí sa koncilová resp.

pokoncilová cirkev zrazu úzko spojená s ľudstvom. Vždy to

tak nebolo. Pretože praví nasledovníci Ježiša žijú síce vo

svete, nie sú však z neho. Kristus povedal: „Ja som si vás

vyvolil zo sveta" (Ján 15,19). Preto sa kresťan oddeľuje od

sveta, zvestuje mu však posolstvo záchrany skrze vieru v

Ježiša Krista.

Č. 3 (GS) nerobí teda takmer žiadny rozdiel medzi cirkvou a

svetom:

„Svätá synoda uznáva veľké poslanie človeka. Vyhlasuje, že

je v ňom zapustené niečo ako božské semeno a ponúka

ľudstvu úprimnú spoluprácu cirkvi na budovaní bratského

spoločenstva všetkých, ktoré zodpovedá tomuto poslaniu."

Synoda paušalizuje pojem „božského semena" a uplatňuje ho

na všetkých ľudí. Sväté Písmo naproti tomu učí, že nie každý

-43-

človek má alebo prijíma božské semeno. Iba ten, kto „v

Kristovi Ježišovi" prichádza k znovuzrodeniu, prijíma toto

božské semeno. V 1. Ján. 3,9 čítame: „Ktokoľvek sa z Boha

narodil, nepácha hriech, lebo jeho semeno zostáva v ňom."

Veľké poslanie človeka, ktoré pádom do hriechu stratil,

prichádza opäť v znovuzrodení, vo viere v Božieho Syna. A

táto viera je zasa Božím darom, nie zásluhou a nie

vlastníctvom každého.

4.) Koncil a náboženská sloboda

V nasledujúcom texte citujem z kapitoly XVI „Deklarácie o

náboženskej slobode (Dignitatis humanae)" H. vatikánskeho

koncilu, skrátene (DH).

„/. Všeobecné založenie náboženskej slobody

2. Vatikánsky koncil vyhlasuje, že ľudská osoba má právo na

náboženskú slobodu. ... Koncil ďalej vyhlasuje, že právo na

náboženskú slobodu je v skutočnosti založené na dôstojnosti

samotnej ľudskej osoby tak, ako ju poznávame cez zjavené

Božie slovo a cez samotný rozum."7

(DH) č. 12: „Cirkev nasleduje verne, podľa pravdy

evanjelia, cestu Krista a apoštolov, keď uznáva a zasadzuje

sa za to, aby princíp náboženskej slobody zodpovedal

dôstojnosti človeka a Božiemu zjaveniu. Učenie, ktoré

prijala od svojho Majstra a apoštolov, v priebehu času

zachovala a podala ďalej."

Tento výklad je absolútnym omylom, ktorý dokáže biblicky

založený kresťan veľmi dobre rozoznať. Komentár totiž jasne

vypovedá o tom, že existuje všetko zahŕňajúce božské právo

na slobodnú voľbu a praktizovanie akéhokoľvek a tým,

logicky, aj falošného náboženstva, keď sa pritom zachová

verejný poriadok. O takomto práve a náboženskej slobode v

tomto zmysle však zjavené Božie slovo Svätého Písma na

žiadnom mieste nehovorí. V Písme sa nehovorí ani o

náboženskej slobode, ani o zjavenom práve na ňu. Pretože

Boh človeku nepriznáva právo praktizovať falošné

„náboženstvo" - teda: modloslužbu! - a prestúpiť tak jeho

prikázania. Ak si toto právo človek osobuje, potom ponesie

73Malé koncilové kompendium, poz. 2, s. 662.

-44-

následky - Boží súd. Zjavujú to celé biblické dejiny spasenia!

Nemá to prirodzene znamenať, že budeme prenasledovať

inovercov. Ale nemôžeme sa tváriť, akoby boli všetky

náboženstvá „rovnako pravdivé".

Uverejnením encykliky „Dignitatis humanae" (DH),

Deklarácie o náboženskej slobode, sa koncil spolu s Jánom

XXIII., Pavlom VI. a Jánom Pavlom II. postavil pod nadvládu

cudzieho agenta, ktorý so svojím „liberalizmom" vnikol na

začiatku 19. storočia do cirkvi. Na tento priam apokalyptický

vývin a premenu cirkvi poukázal už exkanonik Roca (1830 -

1893) slovami:

„Pápežstvo padne; zomrie pod posväteným nožom, ktorý

ukujú otcovia posledného koncilu." 74

Táto nepríjemná vízia sa začala napĺňať voľbou

slobodomurárskeho pápeža Jána XXIII. a zložením tiary

Pavlom VI. Keď v roku 1962 koloval chýr o tom, že Jánom

XXIII. sa mení postoj voči slobodomurárstvu,75 časopis Le

Figaro 8.2.1975 doplnil:

„Slobodomurári (cudzí agent) môžu s ľahkosťou hrubo

podčiarknuť kapituláciu pokoncilovej cirkvi."76

Na záver ešte nasledujúci komentár:

„Slobodomurárom sa podarilo prostredníctvom kardinála

Beasa od Pavla VI. získať ^Deklaráciu o náboženskej

slobode', aby tým urýchlili túžobne želané uskutočnenie

jedného ,svetového náboženstva'. A aby započaté následne

zaťažili synkreticky hypotékou, ,ekumenickým hnutím^4 v

Assisi."11

V. Cudzí agent a Evanjelická aliancia

V čase od 1. - 3. októbra 1845 pozvali Thomas Chalmers,

Robert Balmer, Andrew Symington a pastori Dr. David King a

John A. James rad cirkví na prípravnú konferenciu do

Liverpoolu. Podnet k tomuto zhromaždeniu prišiel od

Thomasa Chalmersa, aby sa vytvorili sily osvieteného

74Atanázius a cirkev našej doby, biskup R. Graber, s.36.

75Tamže, s. 202.

76Tamže, s. 217.

77Päťcípa hviezda - emblém pontifikátu Pavla VI., s. 28.

-45-

(iluminovaného?) protestantizmu ako front proti prechmatom

pápežstva.78 Chalmers bol nielen teológ, ale aj slobodomurár.

A tak bol už v pozadí viditeľný tieň cudzieho agenta.

Pri londýnskej konferencii v roku 1846 sa neskôr nešetrilo

tvrdými útokmi proti katolíckej cirkvi, ktorú nazvali „matkou

ohavností"79 a vyhlásili:

„Úlohou Aliancie by malo byť priviesť osoby, ktoré ešte žili v

neslobode katolicizmu, k slobode evanjelia."80

Toto poňatie rímsko-katolíckej cirkvi sa skoro zmenilo.

Už v júli 1843 pri spomienkovej slávnosti 200. výročia

Westminsterského vyznania, bola Róbertom Balmerom

naznačená myšlienka „jednoty medzi kresťanmi".81

Z neznámych dôvodov sa Th. Chalmers neskorších

konferencií viac nezúčastnil, zatiaľ čo sa zakladateľov

aliancie trochu rezignovane spýtal, či ešte vôbec chcú byť

antirímskvm spolkom. 82

Idea založenia Evanjelickej aliancie prišla nepochybne z

okruhu cudzieho agenta, pretože to bola iniciatíva

slobodomurára Thomasa Chalmersa. 83 Vo „Veľkej lóži

Škótska" vo Forfarshire mal členské číslo 101.84

1.) Zakladajúca konferencia

Zakladajúca konferencia Evanjelickej aliancie sa konala 19.

augusta 1846 v priestoroch cudzieho agenta, vo veľkej

slobodomurárskej sále v Londýne. Využitie slobodomurárskej

sály prirodzene nebolo dôkazom nejakých aktivít v rámci

slobodomurárstva. Kontakty však zásadne jestvovali.

Návrh zvoliť v roku 1857 za miesto konania konferencie

Berlín, prišiel od kráľa Friedricha Wilhelma IV., člena rodu

Hohenzollemovcov, pod ktorého ochranou stál cudzí agent.

Samotný E. Beyreuther napríklad napísal, že medzi

78Jednota na Evanjelickom základe, H. Hauzenberger, s. 53 a 69.

79Tamže,s. 169 a 170.

80Tamže,s. 171.

81Tamže, s. 49.

82Tamže,s. 190.

83Tamže, s. 53.

84Predložené je členské potvrdenie Anglickej veľkolóže.

-46-

návštevníkmi konferencie sa nachádzal rad známych

berlínskych slobodomurárov. 85 V „Ceste Evanjelickej

aliancie v Nemecku " sa hovorí:

„Mnohí, kresťansky dokázaní muži, obzvlášť anglosasi, ktorí

navštívili zhromaždenie, nemali ani potuchy o charaktere

terénu, na ktorom v Berlíne stáli." 8 „Zistilo sa, že medzi

účastníkmi konferencie sa nachádzal rad známych

berlínskych slobodomurárov."8?

Dalo sa to vidieť najmä pri prednáške obľúbeného rečníka

konferencie, slobodomurára prof. Dr. Schenkela. Schenkel

zastupoval v programe konferencie slobodomurársku

filozofiu, v ktorej sa odporúča nasledovať iba smerodajné

svedomie.88

V žiadnom prípade nemožno tvrdiť, že by nebolo existovalo

prepojenie so slobodomurárstvom. Aký veľký bol vplyv

Schenkela na alianciu, nemožno presne povedať. Neskôr sa

odvrátil od prebudeneckých hnutí a s právnikom a

slobodomurárom prof. Bluntschlim založil „Protestantský

spolok", ochranný zväz „slobodného kresťanstva".89

Na základe toho, čo sa odohrávalo v Berlíne, sa v Londýne

vyjadril slobodomurár Lord Shaftesbury^90, spoluzakladateľ

CVJM (Der christliche Verein junger Menschen - Kresťanský

spolok mladých ľudí, pozn. prekl.), že berlínska konferencia

aliancie bola „epochou svetových dejín". 91 Bolo to síce

prehnané, ale ukazuje to hodnotenie konferencie zo

slobodomurárskej strany.

Vplyv cudzieho agenta možno teda sotva poprieť. Preto

nasleduje otázka - práve kvôli tomuto vplyvu: Vedia vlastne

zodpovední muži Evanjelickej aliancie, pri svojej

pripravenosti spolupracovať s Rímom, že Vatikán

spolupracuje s cudzím agentom! Pápež Pavol VI. a celý H.

85E. Beyreuther, Cesta Evanjelickej aliancie v Nemecku, s. 37.

86Tamže, s. 36.

87Tamže, s. 37.

88Tamže, s. 36.

89Tamže, s. 37.

90Medzinárodný slobodomurársky lexikón, Lennhoff a Posner, s.

1457.

91Hauzenberger, s. 43.

-47-

vatikánsky koncil sa priznali k encyklike „Dignitatis

humanae", v ktorej je postulovaná slobodomurárska idea

ľudských práv a náboženská sloboda. Je Evanjelická aliancia

napriek tejto skutočnosti pripravená na spoluprácu s rímsko-

katolíckou cirkvou?

Z New Yorskej rezolúcie „Evanjelikáli a katolíci spoločne" z

marca 1994, v ktorej sa črtá zbratanie medzi evanjelikálmi a

rímskymi katolíkmi vyplýva, že sa už dlhšie pestujú úzke

kontakty s katolicizmom. Text znel:

„Spoločne vyznávame, evanjelikáli a katolíci, náš hriech proti

jednote, ktorá Kristus zamýšľa pre všetkých svojich učeníkov

... Evanjelikáli a katolíci sú bratia a sestry v Kristovi." 92

Vzhľadom na vyslovené fakty sa zdá byť zmysluplné

nahliadnuť do minulosti Evanjelickej aliancie, aby sme zistili,

v čom sa postupne zmenilo jej posolstvo.

2.) Zmenené posolstvo aliancie

Od svojho založenia po dnešok sa Evanjelická aliancia veľmi

zmenila. V služobných pokynoch predstavenstva aliancie na

prelome rokov 1958/59 jasne a zreteľne stálo:

„Naša aliancia má službu strážcu. ... Musíme bojovať proti

nebezpečnému spojeniu kresťanstva, humanizmu, idealizmu a

socializmu." 93 „Musíme postaviť aj jasný front proti všetkým

nebiblickým roičivým hnutiam, prostredníctvom ktorých sú

bezbožne uctievaní vedúci ľudia a poradie dôležitosti

biblických darov milosti ie obrátené naruby." 94

Boli to zreteľné akcenty. Niečo iné hovorí správa konferencie

delegátov v kúpeľoch Blankenburg v roku 1992:

„Nemecká evanjelická aliancia by sa mala viac otvoriť

letničným, charizmatickým a katolíckym kresťanom. Zvlášť

,Rok s Bibliou' ukázal, že spolupráca s katolíckymi kresťanmi

je nádejná.... Generálny sekretár E. a. (Evanjelickej aliancie)

hovorí o dobrých skúsenostiach s letničiarmi a charizmatikmi

92 W. Biihne, Proroci prichádzajú, CLV 1994, s. 168 ff.

93E. Beyreuther, Cesta Evanjelickej aliancie v Nemecku, s. 167.

94Tamže, s. 168.

-48-

v jednotlivých miestnych alianciách. Aj katolíci sa môžu

pripojiť k evanjelikálnemu zjednocovaniu."95

Bola to absolútna zmena kurzu smerom k Rímu a ekuméne. V

pozadí možno vidieť cudzieho agenta.

Čitateľ môže na istú chvíľu zatajiť dych a premýšľať. Čo bolo

podnetom a pôvodnou ideou založenia Evanjelickej aliancie?

3.) Evanjelická aliancia a ekuména

Evanjelická aliancia je dnes cez zastúpené kresťanské zväzy a

zoskupenia, ktoré majú súčasne členský alebo hosťovský

status v ACK (Arbeitsgemeinschaft Christlicher Kirchen -

Pracovné spoločenstvo Kresťanských cirkví), priamo i

nepriamo spojená s ekuménou. Evanjelická aliancia sa

nazdáva, že prípadné prekážky a rozdelenie medzi

vierovyznaniami môže prostredníctvom svojej „bázy viery"

odsunúť nabok. K tomu komentár z idea-Dokumentation

22/94: „ Wohin gehtdie Evangelische Allianz?" - „Kam kráča

evanjelická aliancia?" Citát:

„Báza viery hovorí o spoločnej základni, na ktorej záleží. To

nám pomôže pri stretnutiach s adventistami, charizmatikmi a

katolíckymi kresťanmi. Na tejto báze môžeme mať

spoločenstvo so všetkými znovuzrodenými kresťanmi, aj keď

nesúhlasíme s ich ekleziológiou (učením o cirkvi) a

pneumatológiou (učením o Svätom Duchu). Nie je dôvod

odopierať duchovné spoločenstvo človeku, ktorý súhlasí s

bázou viery Evanjelickej aliancie, nech patrí k akejkoľvek

cirkvi."96

To v jasnej reči znamená: Kto bude súhlasiť s bázou viery

aliancie a je pripravený prechodne sa vzdať svojej

denominačnej identity, smie sa pripojiť. „Prechodne" mu je

zaistené duchovné spoločenstvo.

O podobnom aspekte pojednáva článok v „idea-Spektrum" z

3. marca 1999, v ktorom generálny sekretár Nemeckej

Evanjelickej aliancie, Hartmut Steeb, s ľahkým nádychom

sarkazmu nastoľuje otázku: „Koľko jednoty si smú

95SIGNAL/Febr. 1993, s. 9.

96IdeaDokumentation 22/94, s. 18.

-49-

evanjelikáli dovoliť bez toho, aby padli do podozrenia, že

zrádzajú Ježišovo evanjelium a reformátorské dedičstvo?"

Čo bolo podnetom k tejto otázke? Hovorilo sa o tom, že vo

vyznávačskom hnutí „Kein anderes Evanjelium" („Nijaké

iné evanjelium") je očividne silný prúd, ktorý tvrdí, že

vedenie Nemeckej Evanjelickej aliancie sa pustilo nesprávnou

cestou, keď spolupracuje s letničiarmi a členmi Katolíckej

cirkvi, napr. pri „ProChrist" alebo „Gemeinde-Ferien-

Festival" („Cirkev - Prázdniny - Festival") a podobných

podujatiach. H. Steeb tu kladie otázku: „Je táto spolupráca

skutočne nebiblická?" A sám na ňu odpovedá:

„Pre všetkých kresťanov je jediným meradlom učenia a života

Biblia. Čo hovorí ona na jednotu kresťanov medzi sebou

navzájom? To podstatné vyhlásil sám Kristus (Evanjelium

Jána, kapitola 17)."

A H. Steeb uplatňuje tento text nasledovne a vysvetľuje:

„Ježiš zápasil so svojím Otcom v modlitbe za to, aby jeho

učeníci boli jednotní (? E.B.). Nie je to teda naša vec, ako

zaobchádzame s ostatnými kresťanmi. Jednota je skôr

,povinnýprogram' v cirkvi Ježiša Krista, nielen voľba. Podľa

slov Ježiša je rozhodujúcim kritériom jednoty to, že niekto

činí Božiu vôľu (Mat. 12,49) a priznáva sa k Ježišovi ako

Pánovi (1. Kor. 12,3). Kristus a jeho apoštoli nepoložili inak

žiadne hranice. Teda s tým, kto spĺňa tieto podmienky, je

možná jednota resp. spolupráca. V porovnaní s tým je

druhoradé, kto patrí k akej cirkvi! Pretože inštitúcia cirkev

nieje - v akejkoľvek podobe — zhodná s kresťanskou cirkvou.

Ale vo všetkých cirkvách sú ľudia, ktorí patria úplne k

Ježišovi a preto aj úplne k jeho cirkvi. ... A prečo je pre

Krista jednota taká dôležitá? Jedine preto, aby ,svet uveril'.

Kto triešti, podporuje neveru."

V komentároch H. Steeba zreteľne počujeme maximy

cudzieho agenta: pluralizmus, humanizmus a toleranciu. V

Jánovi 17 ale Ježiš nehovorí o „bytíjednotnými" ani o „staní

sa jednotnými". Hovorí však: „Aby všetci jedno (nie jednotní

E B.) boli, ako Ty, Otče, si vo mne a ja som v Tebe, aby aj

oni boli v nás, aby svet uveril, že si ma Ty poslal." To je

bytostné, organické bytie jedným a nemá nič spoločné s

organizovanou jednotou. O túto „organizovanú, denominačnú

jednotu" sa však Evanjelická aliancia v súčasnosti fakticky

-50-

usiluje. K tomuto aspektu už pred rokmi Heinrich Jochums vo

svojom spise „Ježišova cirkev - Aliancia - Ekuména" napísal

nasledovné:

„Hovoriť o jednote cirkvi Pána Ježiša v jej rôznosti je

urážlivé, bohorúhačské" 91 „V žiadnom prípade sa nesmieme

uspokojiť s tým, že máme peknú alianciu, aby si potom šiel

každý vlastnou cestou a v zásade by pracoval a žil pre svoju

cirkev, pre svoje spoločenstvo, pre svoj kruh a ďalej by tým

potvrdzoval a podporoval rozdelenie a trieštenie."98

Nad týmto komentárom by sa mal zamyslieť nielen H. Steeb,

ale celé vedenie aliancie. Je to podozrivé, keď sa hovorí:

„Jednota je skôr ,povinný program' v cirkvi Ježiša Krista,

nielen voľba." Porovnávať „Bohom spôsobené bytie jedným"

ako aj „telesnú jednotu Krista s jeho Otcom" s povinným

programom a voľbou je rovnako odvážne, ako povedať, že je

druhoradé, k akej cirkvi niekto patrí. Vo všetkých cirkvách sú

ľudia, ktorí patria úplne k Ježišovi, a preto aj úplne k jeho

cirkvi.

Aký Ježiš stojí napríklad v pozadí v rímsko-katolíckej cirkvi?

Nie je to , Ježiš" hostie, ktorý je pri každej omši obetovaný -

v protiklade k Hebr: 9,22 a 10, 14? K tomuto opäť H.

Jochums:

„Kresťania tvoria Jedno Kristovo telo, ktoré je v radikálnom

protiklade k ostatnému ľudstvu, ktoré z jednej časti pozostáva

z veriacich v Krista, na druhej strane z naoko veriacich v

Krista... Jednota s Kristom nieje vôbec možná bez oddelenia

sa od sveta okolo nás." "

Podľa H. Jochumsa patrí člen katolíckej cirkvi k „hriešnemu a

bezbožnému, predovšetkým k náboženskému svetu ...

náboženský svet je zbožne maskovaný bezbožný svet." 10°

„Typickým príkladom náboženského sveta je Rímska cirkev."

101 A: „Kde uprostred tzv. kresťanstva prebieha spojenie s ...

náboženským svetom, nie je Ježišova cirkev ... Kto pri

zhromažďovaní Ježišovej cirkvi prehliada potrebu oddelenia

97Heinrich Jochums, Ježišova cirkev - Aliancia - Ekuména. s. 33.

98Tamže, s. 34.

"Tamže, s. 52.

l(XVramže, s. 53.

101Tamže, s. 54.

-51-

sa od sveta, ničí zjednotenie sa v pravde a kladie na jeho

miesto zdanlivé zjednotenie sa v nepravde." 102

4.) Evanjelická aliancia - quo vadis?

V kresťanskej tlačovej službe „Topic" č. 4/2002 sa na titulnej

strane hovorilo nasledujúce:

„Mnohí konzervatívni evanjelikáli ešte nepochopili, čo sa v

súčasnosti odohráva v ,zbožnom' tábore. Cez palubu sa čoraz

rýchlejšie hádžu názory a spôsoby správania, ktoré v

Nemecku po desaťročia, aj dlhšie formovali vieru tisícov

evanjelikálov."

Nasledovne sa uvádzajú príklady, napríklad takéto: V jednom

príspevku pre časopis Aufatmen (zima 2001) sa predseda

Nemeckej Ev. aliancie, Peter Strauch, zamýšľa nad

„budúcnosťou Ev. aliancie". Preňho boli pritom dôležité dve

ťažiska:

„Aliancia sa musí na jednej strane pridŕžať svojich

pietisticko-evanjelikálnych koreňov. Na strane druhej bola

evanjelická aliancia od svojho založenia stále ekumenicky

orientovaná. To znamená, že aliancia nie je žiadny

cirkevný zväz, ale spojenie tých, ktorí veria v Krista.

Tento model

pripúšťa,veľkú konfesionálnu šírku'," tak Strauch.103

Nápadne často spomína v tejto súvislosti šéf aliancie

katolíkov. Už pri založení sa vraj aliancia nevyslovila proti

katolíckym kresťanom. V tomto sa P. Strauch prirodzene

mýli. Pretože v historickom spise „Jednota na evanjelickom

základe " od H. Hauzenbergera, s. 165 ff., to znie ináč:

„Od samého začiatku videla väčšina dôležitých ľudí v aliancii

úlohu v boji proti rímsko-katolíckej cirkvi a anglokatolicizmu.

... Boj proti katolicizmu však bol zahrnutý do programu

aliancie, pretože jej zmyslom malo byť ... odolávať nielen

úsiliu pápežstva, ale každej forme povery a nevery a rozšíriť

našu spoločnú protestantskú vieru v našej vlastnej krajine a

do iných krajín.... Ale aj z teologických dôvodov sme sa cítili

katolicizmom, ktorý chápeme ako ,veľkého nepriateľa

102Tamže, s. 56.

103TOPIC č. 4/2002, s. 1.

-52-

kresťanstva', vyprovokovaní... Rímsko-katolícka cirkev je ako

systém stelesnením bludárstva a nevery. ... Boj proti

katolicizmu bol zahrnutý do akčného programu. ... Aliancia

má teda pozitívnu úlohu, priviesť ľudí, ktorí by ešte žili v

neslobode v katolicizme a nedosiahli by tam pravé poznanie

biblickej pravdy, do slobody evanjelia. ... Keď ale výzvu

zoberieme vážne a vidíme, do akej priepasti kráča európske

ľudstvo, môžeme vzhliadať s veľkou nádejou na hnutie

aliancie a plní radosti očakávať jej dôležitú službu."

Keď v dnešnej dobe muži ako predseda Nemeckej Ev.

aliancie P. Strauch označujú bludné učenie katolíckej cirkvi,

ako uctievanie Márie a svätých, len ako „osobitné teologické

bohatstvo", rovnako ako Strauch aj pri luteránoch a Ev.

slobodných cirkvách hovorí o „osobitnom teologickom

bohatstve", malo by sa zamyslieť nad spoluprácou v aliancii.

104 Strauch si myslí: Kto by mohol niesť biblicko-teologickú

základňu Ev. aliancie a súčasne je pripravený „odložiť svoje

osobitné poznatky (osobitné teologické bohatstvo) a aktívne

ich nezastávať", smie „sa pripojiť k aliancii. "105

Pozornému čitateľovi tu musí byť nápadná pluralistická

tendencia, ako aj pripravenosť k tolerancii - jasné akcenty

cudzieho agenta. Zdôrazňujem: Netvrdím, že dnešní ľudia

v aliancii sú (všetci) slobodomurári, ale predsa sú mnohí z

nich - vedome alebo nevedome - infikovaní

slobodomurársko-liberalistickým myšlienkovým bohatstvom.

Strauchove úvahy o „budúcnosti Evanjelickej aliancie" prišli

v neobvyklom čase. Rok 2003 bol najekumenickejší, aký

Nemecko dovtedy zažilo. Konal sa prvý „Ekumenický

cirkevný festival Kirchentag", na príprave ktorého sa

podieľali dokonca zástupcovia nemeckých slobodných cirkví,

ďalej „Rok Biblie". K vedúcemu kruhu tejto veľkej akcie

patrili: Nemecká Evanjelická cirkev, Nemecká konferencia

biskupov (katolícka), Nemecká Evanjelická aliancia, CVJM

a Ev. Gnadavský zväz spoločenstiev. 06

Dôležité upozornenie: Evanjelická aliancia odmietla ešte v

roku 1994 oficiálnu spoluprácu s inštitúciou Katolícka cirkev.

104Tamže.

105Tamže.

106Tamže.

-53-

Strauchovo vyhlásenie na Dni aliancie vtedy znelo: „Keďže

sa na výpovediach Katolíckej cirkvi o učení nič nezmenilo,

„sotva existujú možnosti spolupráce." 107 V priebehu

plánovania „Roka Biblie 2003" P. Strauch svoj názor

očividne zmenil.

Celkovo sa nemeckí evanjelikáli nachádzajú v istom druhu

prelomovej fázy väčšieho rozsahu. Rastúci počet

konzervatívnych, Biblii verných kresťanov sa vzdal nádeje, že

by mohol byť momentálny vývin zastavený. Naopak. Je to

horšie.

Nič preto nepôsobilo rušivo ani pri stretnutí v kúpeľoch

Blankenburg, ktoré usporiadal časopis Aufatmen začiatkom

marca 2002. Téma zasadania: „Povolaní k jednote - na ceste

v poli napätia medzi pravdou a láskou" v zásade úplne

odporovala tomu, čo vo svojich komentároch vypovedali H.

Hauzenberger alebo H. Jochums.

Prišlo okolo 100 vedúcich pietistických, charizmaticko-

letničných a katolíckych hnutí. Bolo pritom celé vodcovstvo

Nemeckej Evanjelickej aliancie okolo Straucha, ako aj

zodpovední z aliancií Švajčiarska a Rakúska.

Liebenzellská misia bola zastúpená svojim riaditeľom

Hanspetrom Wolfsbergerom. Prítomní boli okrem toho

niekoľkí známi charizmatici ako Wolfhard Margies, Peter

Wenz a Rudi Pinke. Wolfhard Margies, vedúci charizmatickej

Gemeinde auf dem Weg (Cirkvi na ceste) v Berlíne, prosil

Evanjelickú alianciu medzi iným o ochranu pred útokmi

zástupcov úradov a cirkví. Predseda aliancie P. Strauch mu

ju prisľúbil a so zreteľom na všetkých charizmatikov dodal:

„Sme bratia a sestry, ktorí v Ježišovi Kristovi patríme k

sebe."109

Je si vlastne Strauch vedomý toho, s kým je pripravený

„zbratať sa"? V osemdesiatych rokoch to boli predovšetkým

Wenz a Margies, ktorí v Nemecku hlásali evanjelium

prosperity Američana Kennetha Hagina. Toto „evanjelium"

sa zakladá na domnienke: Kristus vybojoval zmierenie sveta

nie na kríži, ale v pekle. Tam doniesol Satanoví obeť, aby

Tamže.

107n

108Tamže, s. 2.

109Tamže.

-54-

vykúpil všetkých ľudí. u Margies, Wenz a Pinke boli aj

rozhodujúcimi pripravovateľmi „Torontského požehnania",

ktoré prišlo v deväťdesiatych rokoch do Nemecka. V

poslednom čase sa Margies a Pinke angažujú v tzv.

„Wächterruf". Pri tejto novej charizmatickej iniciatíve ide o

prebádame hriechov nemeckých dejín až ku Keltom. Skupina

modlitebníkov Wächterrufii musí pred Bohom na

špeciálnych miestach priniesť zostupné pokánie. ni

Tento proces zástupného pokánia by mal nad Nemeckom

zlomiť veľkú kliatbu, ktorá túto krajinu údajne duchovne

ochromuje. Podľa P. Straucha by to určite patrilo k

„osobitnému bohatstvu" určitých charizmatikov. Veľmi

nebezpečné a navyše nebiblické osobitné bohatstvo, pretože v

Božom slove nemá absolútne žiadnu obdobu.

Takýmto a iným učením sa aj nespočetní charizmatici stali

duchovnými a niekedy dokonca „psychickými mrzákmi". V

Nemecku je „už zástup sklamaných a zmätených ľudí." in

Mnohí „stroskotali vo viere", napísal bývalý riaditeľ

letničného „Teologickéhoseminára Berea", RichardKriiger.

Toto všetko sa podľa všetkého málo dotýka šéfa aliancie P.

Straucha a jeho spoluzodpovedných. Kvôli, jednote" (?!) sú

dokonca pripravení schvaľovať zakázané démonické učenia.

Nasleduje ukážka pekelných vízií Wolfharda Margiesa a

Kennetha Hagina (citované podľa spisu CLV Wolfganga

Biihneho: PROROCI PRICHÁDZAJÚ). Nech podnietia k

premýšľaniu.

1.) Kenneth Hagin zvestoval:

„Kristus dokonal zmierenie nie na kríži, ale v pekle. Tam

prijal ,prirodzenosť Satana', aby sme my mohli dostať

.prirodzenosťBožiu'. Tri dni Krista trápili démoni. Napokon

prišiel v pekle k svojmu znovuzrodeniu a priniesol Satanoví

obeť, aby nás vykúpil." U3

Hagin okrem toho vyhlásil, že sa osemkrát ukázal pred

Božím trónom, aby tam dostal výnimočné zjavenie.

110Tamže.

1' 'Tamže.

112Tamže.

113 Proroci prichádzajú, s. 43.

-55-

2.) Wolfhard Margies vyhlásil:

„Nebo robí to, čo robíme, prikazujeme alebo dosahujeme my

božským bojom a nie naopak. Rozhodnutie vôle je najprv

formulované a uskutočnené nami na zemi a nebo ho

nasleduje." m „On (Ježiš) bol ... tri dni pod nadvládou

diabla, ktorú musel znášať vo všetkej krutosti, zlobe a

pokorení. Pretože zniesol túto nadvládu, v podobe tejto ceny

nám získal autoritu, môcť odteraz vládnuť nad diablom." 115

Po týchto vyslovene luciferských citátoch sa vynára klasická

otázka na všetkých zodpovedných v pietisticko-

evanjelikálnom tábore a na Evanjelickú alianciu: QUO

VADIS? Kam kráčaš?

VI. Cudzí agent a evanjelikáli

„ Cudzí agent" aj medzi evanjelikálmi úspešne inšpiroval a

kontaktoval najznámejšie osobnosti. Kto číta knihy: „Keďsoľ

stratí chuť. Evanjelikáli v dobe svrabľavých uší" od Johna

McArthura alebo „ Všetky cesty vedú do Ríma. Evanjelikáli -

kam?" od Michaela Semlyena alebo „Proroci prichádzajú"

od Wolfganga Biihneho - alebo „ Okultná invázia. Skrytý zvod

sveta a kresťanstva" od Dáva Hunta - kto si prečíta tieto

knihy s početnými dôkazmi, ten musí priznať, že „cudzí

agent" získal na koľajnici humanizmu, tolerancie, pluralizmu

a pragmatizmu aj v evanjelikálnom tábore hrozivo veľa

územia. A jednoduchí veriaci si to často nevšimnú alebo sa

čudujú, pretože už nechápu mnohé pochody.

Kto sú tí muži, ktorí voviedli „cudzieho agenta", „záhadnú

bytosť" do evanjelikálneho tábora, a tak znepokojili a zviedli

veľa veriacich kresťanov? Patria k nim, aby sme menovali len

najznámejších:

l.)J. M.Templeton

2.) Norman Vincent Peale

3.) Robert Schuller

4.)BillHybels

114Tamže, s. 70.

115Tamže,s.79.

-56-

5.) Billy Graham

6.) Bill Bright...

7.) a ďalší evanjelikáli v rôznych krajinách, aj v Nemecku:

evanjelikáli na ceste do Ríma.

Títo muži majú iste aj početné zásluhy, napríklad v

evanjelizácii. Ale to nás nezbavuje skúmania toho, aké

zvodné učenie k nám súčasne ich prostredníctvom prichádza.

To, že tieto osoby majú dobrý kontakt nielen vzájomne medzi

sebou, ale aj duchovné spojenia s „cudzím agentom", ukazuje

napr. Dave Hunt prostredníctvom početných dôkazov vo

svojej objemnej práci „Okultná invázia". Preto sa nám na

tomto mieste opäť žiada spomenúť výstražné slová Boha

prorokovi Ezechielovi:

„Človeče, teba som ustanovil za strážcu pre dom Izraela. Ak

počuješ slovo z mojich úst, varuj ich v mojom mene. Ak

poviem spravodlivému: ,Vrčite ostaneš native!' ale on sa

spoľahne na svoju spravodlivosť a bude páchať neprávosť,

nijaké jeho spravodlivé skutky sa nepripomenú, ale zomrie pre

svoju neprávosť, ktorú spáchal" (Ez. 33,7,13).

V nasledujúcom odseku sa hovorí o charakteristických

znakoch vyššie spomenutých osôb.

1.) John M. Templeton

J. M. Templeton je zakladateľom legendárnej „Templetonovej

ceny za pokrok v náboženstve". Templeton je evolucionista,

panteista, univerzalista a okultista. Jeho knihe „Zákony

života" venoval práve časopis „Christianity Today" (časopis

založený a chránený B. Grahamom) celostranovú reklamu s

odporúčaniami od V. Peala, R. Schullera a - čuduj sa svete -

od samotného Ä Grahama. I16

J. M. Templeton patrí bezpochyby k najväčším

antikresťanským osobám súčasnosti, ktorú, žiaľ, plne

akceptujú, a ktorej sa dvoria vedúci evanjelikáli. Jeho

novopohanské učenie rozšíril medzi evanjelikálmi Robert

116Dave Hunt - Okultná invázia - CLV - 1989 - s. 103.

-57-

Schuller už v roku 1986. Nasleduje niekoľko textových

ukážok z Templetonových kníh:

„Duch Krista prebýva v každom človeku, či to tento vie alebo

nie ..." U1 „Tradičné židovstvo a kresťanstvo strácajú svoj

vplyv na informácie myslenia poplatného dobe ..." „Ďalší

stupeň ľudsko-božského pokroku na evolučnej Škále potrebuje

... duchovné talenty, ktoré sa neopierajú o antické zjavenia

alebo knihy (ako Biblia)." „Aby sme podporili pokrok tohto

druhu, založili sme Templetonovu podpornú cenu za pokrok

náboženstiev." 118

Jedna celkom urážlivá definícia Boha v nich znie:

„Boh to sú miliardy hviezd na Mliečnej ceste. ... Boh to sú

nespočetné miliardy bytostí na planétach. Boh je všetko, z

čoho pozostávate, a ste jeho časťou. "u9

Nepochopiteľné je, že okrem N. V. Peala a R. Schullera sú aj

muži ako B. Graham a B. Bright nielen spoluzodpovední za

šírenie týchto antikresťanských téz, ale aj za osobné prijatie

vysoko dotovanej Templetonovej ceny, ktorá sa udeľuje za

šírenie jeho filozofie. Je to zrada evanjelia. Rozumieme, aké

kanály používa ,jcudzí agent", aby korumpoval evanjelikálny

tábor? Nespočetné kresťanské cirkvi tým už utrpeli duchovnú

škodu.

Ďalší spolupracovník a člen „cudzieho agenta"Je:

2.) Norman Vincent Peale

N. V. Peale bol ako slobodomurár 30. septembra 1991

vovedený do 33. stupňa lóže Škótskeho rítu. Jeho portrét visí

v slobodomurárskom chráme vo Washingtone DC. 12° Peale

sa stal známy svojou knihou „Pozitívne myslenie". V nej

hovorí o Bohu ako „energii" a o modlitbe ako vedeckej

technike. Jeden z jeho povestných výrokov znie: „Zmeňte

"7Tamže,s. 102.

118Tamže,s.532.

119Tamže,s.533.

120Tamže, s. 250.

-58-

Vaše myslenie a zmeníte všetko." n] N. V. Peale poskytol raz

pri jednom podujatí nasledujúci komentár:

„Nieje potrebné byť znovuzrodený. Máte svoju cestu k Bohu;

ja mám svoju. V Shinto-svätyni som našiel večný pokoj.... Boh

je všade." n2

Inokedy vyhlásil:

„Keď niekto vedome vizualizuje, že je pri Kristovi, je to

najlepšia záruka pre zachovanie viery, akú poznám." 123

Ako členovi lóže 33. stupňa sú mu prirodzene známe slávne

inštrukcie suverénneho veľmajstra „Starého a Prijatého

Škótskeho rítu", ktoré A. Pike 4. júla 1889 oznámil 23

najvyšším „radám sveta". Znejú:

„ To, čo musíme ľuďom povedať - vzývame Boha, ktorý sa

uctieva bez povery. Vám Veľkým-generálnym inšpektorom

hovoríme, čo máte oznámiť bratom 30., 31. a 32. stupňa.

Náboženstvo slobodomurárov by malo byť nami všetkými,

ktorí sme zasvätencami najvyšších stupňov, zachované v

čistote Luciferovej doktríny. Veď ak by nebol Lucifer Bohom,

ohováral by ho potom Adonaj, ktorého činy sú dôkazmi jeho

krutosti, ľstivosti, nenávisti voči ľuďom, jeho barbarstva a

odmietnutia vedy, a jeho kňazi? Áno, Lucifer je Boh,

nanešťastie Adonaj je tiež Boh. Pretože podľa večného zákona

nie je svetlo bez tieňa, krása bez škaredosti, biele bez

čierneho. Absolútno môže existovať iba v podobe dvoch

božstiev. Pravé a čisté filozofické náboženstvo je viera v

Lucifera, protikladu rovnocenného Adonajovi. Ale Lucifer je

Boh svetla, Boh dobra, bojujúci za ľudskosť, proti Adonajovi,

Bohu tmy a zla."124

Napriek vedeniu o tejto dogme N. V. Peale vyhlásil:

„Nikdy som (pri slobodomurárskych rituáloch) nezačul ani

najtichšiu výpoveď, s ktorou by kresťan nemohol súhlasiť."

Tak ako pôsobí duch cudzieho agenta cez N. V. Peala, tak v

rovnakej miere používa iné vyššie spomenuté osobnosti, aby

zničil biblické posolstvo kríža. To, aký veľký je ničiteľský

I21Tamže,s. 117.

122Tamže, s. 587.

I23Tamže,s. 182.

l24Lady Queenborough - Occult Theocrasy - by Gordon Pr. - New

York, N. Y. ISBN 0-8490-075-8, s. 221.

-59-

vplyv, ukazuje kapitola „Cudzí oheň na oltári" (viď dole).

Nepopierateľnou indíciou duchovného zajatia cudzím

agentom je správa „idey" z apríla 1993. Citát:

„Žiadne pochybnosti voči členstvu v slobodomurárskych

lóžach: z 15,2 milióna južných baptistov je 1,3 milióna

slobodomurárov. ... V najväčšej protestantskej cirkvi USA, u

južných baptistov, nie sú žiadne zásadné pochybnosti voči

členstvu v slobodomurárskej lóži. V novo predstavenej štúdii

domovskej misie cirkvi, ktorá má 15,2 milióna členov sa

uvádza, že príslušnosť k lóži je čisto „osobným rozhodnutím."

3.) Robert Schuller

Jeho emblémom je rozhlasový a televízny program: „Hour of

Power" - Hodina sily" (por. TOPIC 3/2000). Mnoho miliónov

divákov na celom svete počas týždňa počuje a vidí

televízneho kazateľa a kňaza R. Schullera v programe ,,Hour

of Power". Tieto bohoslužby natáčajú v Schullerovej

katedrále zo skla v Garden Grove (Kalifornia) a vysielajú ich

do celého sveta.

Je to Schuller, ktorý stiera nielen hranice medzi kresťanskými

vierovyznaniami, ba dokonca búra bariéry medzi definitívne

antikresťanskými náboženstvami. Odmieta centrálne

posolstvo evanjelia s tým, že hriech, milosť a vykúpenie

interpretuje ako psychologické pojmy. O Bohu hovorí len vo

vzťahu k láske, radosti a pokoju, nie vo vzťahu k milosti,

smrti na kríži alebo hriechu. S touto teológiou jazdí presne po

koľajnici svojho majstra N. V. Peala.

Čo je v politike a hospodárstve známe ako globalizácia, sa v

sektore náboženstva deje viac-menej skryto. K tým, ktorí

považujú ,jednotu náboženstiev" (globalizáciu) za hodnú

námahy, patrí aj Robert Schuller. Pri jednom interview

prejavil nadšenie zo zblíženia náboženstiev a prorokoval:

„ V nasledujúcom tisícročí/ sa ako náboženskí vodcovia

budeme koncentrovať na to, aby sme odstránili pošpinenie

náboženstva. ... Je načase, aby náboženstvá sveta prestali

spolu súperiť."

Podľa Schullerovho názoru sa kresťanské náboženstvo musí

oslobodiť od svojho balastu pravidiel a nátlaku, aby

náboženský človek mohol žiť primerane svojim prianiam.

-60-

Jedna zo Schullerových „slávne-neslávnych" maxím znie:

„Posilnite Vaše ego ... Nezničte ho ... Nezatraťte ho ... Spaste

ho!" Ako? Schullerova odpoveď znie: ,JSkrze kríž!" - Kríz

preňho posväcuje cestu ega!

To je rúhanie sa Bohu, totálne zníženie kríža. Schuller káže

typické prospechárske evanjelium. Viera nieje preňho nič iné,

ako istý druh základne pre servisné výkony Boha, aby sa

mohli naplniť ľudské životné priania. Schullerovou osobitnou

„zásluhou" je zavedenie novopohanského učenia do

kresťanstva prostredníctvom Templetonovej knihy „Zákony

života". Citát z nej:

„Vôbec neviete, akú silu v sebe máte! Svet môžete urobiť

všetkým, čím chcete." 125

V týchto slovách počuteľné zaznieva začiatok povestného

zákona Thelemy A. Crowleyho: „Rob, čo ty chceš- to je celý

zákon." Crowley bol okultista a satanista. Filozofiou R.

Schullera vnikol do evanjelikálneho tábora ďalší prúd dymu a

rozšíril sa zvlášť prostredníctvom „Zboru Willow-Creek"

Billa Hybelsa.

4.) Bili Hybels

Robert Schuller raz v súvislosti s Billom Hybelsom

poznamenal:

„Bol som prvý, ktorý pri amerických cirkvách zaviedol

skutočný nárast zborov. ...On (Hybels) bol prvý mladík, ktorý

prevzal tieto princípy, zlepšil ich a tak veľmi ich rozšíril, že

dosiahli hranice svojich možností. Som naňho pyšný.

Považujem ho za jednu z najlepších vecí, ktoré postretli

kresťanstvo dnešných dní." 126

K tomuto pozoruhodné zistenie Dáva Hunta:

„Bili Hybels je ďalšou vedúcou osobou, ktorá ako pastor

Willow-Creek Community Church v Illinoise (najvplyvnejší

zbor Severnej Ameriky a možno sveta) priviedla ďalšie masy v

rovnakom smere do bludu." ni

125Cit. u D. Hunta, s. 110.

126Tamže, s. 584.

127Tamže, s. 583.

-61-

Pravý trojzáprah: Hybels ako žiak Schullera, Schuller ako

žiak Peala. Peale - bystrý sprostredkovateľ medzi oboma a

cudzím agentom. Koho pri tejto „duchovnej kontinuite"

udivuje oslňujúci program Willow-Creekl

G. A. Pritchard, autor „Willow Creek - cirkev budúcnosti?",

ukazuje vo svojom výklade so všetkou zrejmosťou vplyv

cudzieho agenta cez pluralizmus, relativizmus, toleranciu a

pragmatizmus na vedenie zboru a tvorbu jeho programu.

Prvý príklad: Počas jedného bohoslužobného podujatia

prezentoval B. Hybels polročný „register hriechov" svojho

Mega-zboru. Na dotazníkoch známych členov zboru ich

prestúpenia a vykoľajenia: 33 % klamalo, 18 % kradlo, 12,5

% sa dopustilo cudzoložstva, 27 % mužov konzumovalo

pornografiu. Pozoruhodný register hriechov pre kresťanský

zbor s vyše 12000 a viac členmi.

Druhý príklad: V jednom týždni bol prečítaný register

hriechov singlov: 25 % slobodných, 38 % samoživiteľov, 41

% rozvedených priznalo, že mali protiprávne sexuálne

vzťahy. 128 A zrazu sa deje niečo pre kresťana

nepochopiteľné: Bili Hybels nevolá svoj zbor k pokániu a

ľútosti, ale len odporúča:

„ Vystrite trochu svoju hruď- uznávame našu nespravodlivosť

a vydávame ju milosti a pravde. A ako spoločenstvo sa učíme,

ako získať odpustenie a ako nám Svätý Duch môže pomôcť žiť

v ďalšom týždni, mesiaci a roku trochu inak." 129

Zjavuje sa tu všetko tolerujúci humanistický Boh

slobodomurárstva. Je to Boh Peala a Schullera, ktorý

zvestoval: „Krížposväcuje cestu ega!"

Tretí príklad: Hybels nechal vo svojom zbore previesť

okultný uzdravovací program pre , Anonymných alkoholikov"

pozostávajúci z 12 krokov. Duchovným otcom tohto

programuje Bill Wilson. Účastníkom programu sa predstavuje

„prispôsobený Boh". Už pri 2. kroku programu účastník nutne

priznáva:

„Prišli sme k viere, že nejaká moc, väčšia ako my sami, nám

môže opäť vrátiť naše duchovné zdravie."

Pri 3. kroku priznávajú:

128A. Pritchard, Willow Creek - cirkev budúcnosti?, s. 260.

I29Tamže.

-62-

„Rozhodli sme sa zveriť našu vôľu a náš život opatere Boha -

ako sme mu porozumeli. 13°

Pri bodoch programu sa hovorí o neznámej moci, o ,3ohu

podľa osobného zdania." Je to ale „slobodomurársky Boh",

„regulatívny princíp." „Ale namiesto toho, aby sa tu bilo na

poplach, podporuje a rozširuje Willow-Creek a nespočetné

zbory túto ilúziu prinášajúcu smrť." I31

5.) Billy Graham

John Pollock, známy biograf Grahama, vo svojej oficiálnej

biografii o Billy Grahamoví píše:

„Bol kresťanským štátnikom pre celý svet, katalyzátorom,

ktorý dokázal dať dokopy jednotlivé osoby a hnutia a spustiť

proces zjednocovania."

B. Graham k tomu poskytol v US News and World Report v

roku 1988 výstižne nasledujúci komentár:

„Moje cesty do celého sveta a moje vzťahy k duchovným

všetkých vierovyznaní zo mňa urobili ekumenickú bytosť. Sme

od seba oddelení teológiou, niekedy aj kultúrou a rasou, ale to

všetko pre mňa uz viac .nič neznamená."

Obidva komentáre dokazujú jeho dlhoročné úsilie o

spoluprácu s katolíkmi, charizmatikmi a adventistami, ktoré

napokon viedlo k plnému rozvoju pri veľkoevanjelizáciách

„ProChrist".

B. Graham sa v roku 1981 naozaj dal zviesť k tomu, aby

pápeža Jána Pavla II. označil za „najväčšieho morálneho

vodcu sveta a celosvetovo najväčšieho evanjelistu." 132 Je to

podivuhodné a súčasne poľutovaniahodné, ako sa B. Graham

v priebehu času priklonil k smerovaniu Ríma. Na začiatku

svojej kazateľskej služby vyhlásil komunizmus, islam a

katolicizmus za najväčších nepriateľov sveta. Keď neskôr

prijal katolícke a svetské pocty, nebolo už jeho kresťansko-

evanjelikálne rúcho bezchybné. Aké pocty B. Graham bez

váhania prijal?

l30Dave Hunt, Okultná invázia, s. 290.

I31Tamže, s. 264.

132

M. de Semlyen, Všetky cesty vedú do Ríma, s. 180.

-63-

1. Čestnú doktorskú hodnosť Jezuitského kolégia v

kláštore Belmont, ako aj katolícku Medzinárodnú

Františkánsku čestnú cenu za prínos k pravej ekuméne

2. Templetonovu cenu. Túto vysoko dotovanú cenu

dostávajú osoby, ktoré sa zaslúžili o pokrok v oblasti

náboženstva.

3. Poctu „Rytier" anglického kráľovského dvora.

4. Zlatú 5-cípu hviezdu s menom, vloženým na „chodník

slávy" v Hollywoode v roku 1984.

5. Cenu za mier Ronalda Reagana (Reagan: „Ním

/Grahamom/ sa svet stal lepším.")

Je nesporné: Grahamové veľkoevanjelizácie priviedli

mnohých ľudí k viere. To sa nemá prehliadať. Ale spolu s Dr.

Martinom Lloyd-Jonesom by sme si mali položiť otázku:

Svätí účel prostriedky? Ježišove slová v Ján. 12,43 znejú:

„Ľudskú slávu milovali totiž väčšmi ako slávu Božiu."

Cirkevný historik Iain Murray o Grahamovi napísal:

„ V protiklade so svojím skorším presvedčením bol teraz Billy

Graham pripravený nechať sa podporiť takmer každou

známou náboženskou vedúcou osobnosťou." 134

Na doplnenie B. Graham povedal:

„Zistil som, že to, čomu verím, je v podstate to isté, čomu

veria zákonní katolíci. Odlišujeme sa len v niekoľkých bodoch

neskorších cirkevných tradícií." 135

Ako ďaleko sa B. Graham vzdialil od biblickej pravdy a jej

zásad a utrpel tým veľkú stratu dôvery? Nasledujú ešte

niekoľké komentáre z amerického televízneho programu

„Larry King live." Keď sa Billyho Grahama opýtali, aký je

jeho postoj k mormónom a katolíkom, odpovedal:

„Oh, myslím, že mám so všetkými úžasné spoločenstvo.

Poznám sa dobre s Vatikánom. Viackrát som navštívil pápeža.

V ten večer, v onen deň, keď sa stal pápežom, som kázal v

jeho katedrále v Krakove. Bol som jeho hosťom."

Keď sa Grahama opýtali, či má rád pápeža, odpovedal:

133Tamže,s. 181.

134DIAKRISIS, Sept. 1993.

I35W. Biihne, Proroci prichádzajú, s. 185.

-64-

„Mám ho veľmi rád. ... On a ja sa takmer vo všetkom

zhodujeme."136

V televíznom programe amerického charizmatika Roberta

Schullera Graham k téme „Katolícka cirkev" vyhlásil:

„Rímsko-katolícka cirkev otvára svoju náruč a víta nás. Od

rímsko-katolíckej cirkvi máme všetku podporu, kamkoľvek

pôjdeme."137

Posledný významný komentár B. Grahama:

„ Videl som, že moja viera je v podstate rovnaká, ako viera

ortodoxných rímskych katolíkov." 138

Že ani B. Graham nezostal nedotknutý duchom cudzieho

agenta, vychádza zreteľne najavo v jeho dobrosrdečných

prianiach požehnania slobodomurárskemu mládežníckemu

rádu „De Molays". Rád pozostáva z mladistvých vo veku 16-

21 rokov, ktorí pochádzajú zo slobodomurárskych rodín. Títo

mladí ľudia sú neskôr prijímaní do regulárnych lóži. Z

určitého podnetu im B. Graham adresoval nasledujúce slová:

„Nachádzam dnes dve skupiny mladých ľudí. Jednu, ktorá

zastupuje násilie a vzburu. Možno ju sledovať až ku Kainovi.

Prisahajú, že vytrú morálku stredných vrstiev a etiku a

zbúrajú súčasné tradície, ako aj ideály posledných rokov. Ide

o veľmi malú skupinu, ktorá robí veľa hluku. Potom sú hĺbaví,

ustarostení mladí ľudia, ktorí sa pokúšajú inteligentným a

zodpovedným spôsobom korigovať morálne chyby starších

osôb. Toto sú mladí ľudia, na ktorých spočíva budúcnosť

Ameriky. De-Molays sú časťou tejto skupiny. Nech Boh

bohato požehná všetkých De-Molays pri ich budúcej práci."

139

Aj tu možno s istotou povedať, že Billy Graham má na

základe svojho kontaktu s DeMolays naozaj vzťahy s cudzím

agentom. Prezrádza to jeho veľká náboženská tolerancia.

6.) Bill Bright

l36Dave Hunt, Okultná invázia, s. 587.

I37TOPIC 2/89, s. 4.

I38Dave Hunt, Žena jazdiaca na šelme, CLV 1995, s. 378.

139F. D. Haggard, The Clergy and the Craft, Missouri-Lodge/USA,

1970.

-65-

Aj Bill Bright má vzťahy s cudzím agentom. Pretože z ruky

slobodomurára princa Filipa z Anglicka prijal v máji 1996 v

Buckinghamskom paláci legendárnu Templetonovu cenu.

Bright prijal nielen svetskú poctu v Buckinghamskom paláci,

ale o deň neskôr aj poctu katolíckej cirkvi, v známom kostole

Svätej Maria Travestere v Ríme. Poctou a prijatím zlatého

honorára stratil, tak ako i B.

Graham, svoju kresťanskú integritu. Predpokladom získania

ceny je totiž pripravenosť akceptovať a rozširovať okultno-

slobodomurárske myšlienkové bohatstvo Templetona.

O základnom postoji k Templetonovej cene poznamenal

svojho času časopis „SIGNAL" v článku s nadpisom „Česť

alebo hanba?", že vedúce evanjelikálne osobnosti „vzali česť

pre seba", a tým „spôsobili hanbu Bohu a Ježišovi

Kristovi".140 V článku išlo o viac než jedným miliónom

dotovanú Templetonovu cenu. John Mark Templeton, veľmi

bohatý finančný manažér na Wall-Street, je ctiteľ mystika a

slobodomurára Teilhard de Chardina, ktorý, ako je známe,

učil kozmickej evolúcii. Templeton je ako jeho vzor

presvedčený, že musí byť vytvorené nové náboženstvo, ktoré

dopomôže k tomu, aby sa rozum rozvinul do nadprirodzených

duchov a duší. Svietiaci géniovia by mali ísť príkladom, ktorý

možno nasledovať. Aby sa podporovala táto možnosť,

vytvorila Templetonova nadácia cenu za rozvoj pokroku v

oblasti náboženstiev. Výskumy nadácie sa koncentrujú na

nové formy vedenia, ktoré nespočíva na starých zjaveniach

Biblie. Podľa Templetonovho názoru je Biblia napísaná

mužmi so zastaranou predstavou o svete.

Neprehliadnuteľné: „Pokrok vo veciach náboženstva" sa

zameriava na spojenie veľkých svetových náboženstiev", na

ideu cudzieho agenta o svetovej jednote, ktorý už vtlačil

svoju pečať aj koncilovým spisom (viď hore). Templetonova

nadácia ponúka finančnú stimuláciu, ktorá má prospieť cieľu

svetovej ekumény. Pre túto ideu sa žiaľ dali využiť B. Bright a

Billy Graham. Nie je prijatie peňažnej ceny zradou

kresťanstva, samotného Krista? Najnaliehavejšie varovanie

pre všetky osoby, spomínané v tejto kapitole, sa nachádza v

140SIGNAL - (Orgán Švajčiarskeho zväzu aktívnych protestantov)

1996.

-66-

Mat. 7,22. Hovorí sa tam: „Mnohí mi povedia v onen deň:

Pane, Pane, či sme neprorokovali v Tvojom mene, či sme

nerobili mnohé divy v Tvojom mene?" A čo odpovedal PAN?

„ Nikdy som vás neznal".

Po tomto všetkom sa napokon vynára otázka: Ako je možné,

na jednej strane vyznávať Trojjediného Boha a súčasne prijať

od výboru pohanských náboženských vodcov honorovaný

predikát „nábožensky pokrokový"! Pojem „nábožensky

pokrokový" plynulo prechádza k názoru tzv. Novo-

evanjelikálov, ku ktorým musia byť pripočítaní tak B. Bright,

ako aj B. Graham.

„Novoevanjelikalizmus je pokus, spríjemniť evanjelium

modernistovi a oslabiť tým pohoršenie kríza. ... Kvôli dušiam

sa novoevanjelikáli spájajú dokonca s modernistami a

neveriacimi v ekumenických akciách." 141

Tým sa ukazujú slobodomurárske maximy: humanizmus,

pluralizmus a tolerancia. Teda aj tu dosiahol cudzí agent svoj

cieľ.

7.) Nemeckí evanjelikáli na ceste do Ríma

„Evanjelikáli na ceste do Ríma" - takýto nadpis dal teológ a

publicista Lothar Gassmann článku časopisu

„Mitternachtsruf v č. 12/2002. Ukázal v ňom, ako sú

nemeckí evanjelikáli zachvátení vírom ekumenizmu - a tým,

vedome alebo nevedome, aj cudzím agentom:

slobodomurárstvom s jeho relavitistickou toleranciou naproti

iným myšlienkovým a vieroučným systémom. Nasledovne

reprodukujem doslova výklad Dr. L. Gassmanna. Píše:

Nielen vedenie Evanjelickej cirkvi v Nemecku (EKD), ale

stále viac vedúcich zástupcov pietistov a evanjelikálov, sú za

priblíženie sa Rímu alebo dokonca za veľkú ekuménu s

rímsko-katolíckou cirkvou a inými konfesiami. Ďalej

menujem len niektoré z najvplyvnejších zastrešujúcich zväzov

a osôb, ktoré zastupujú túto viditeľnú tendenciu.

14lDr. James T. Shaw, Novo-Evanjelikáli / DJH Biblia a cirkev, D

12.

-67-

Teologicky konvent konferencie Vyznávačských

spoločenstiev v Evanjelických cirkvách Nemecka:

Prof. Dr. Peter Paul Johannes Beyerhaus D.D., Gomaringen

pri Tiibingene, prezident konventu, sa v nadväznosti na

„Krátku poviedku o Antikristovi" už od 70-tych rokov

vyslovoval za niedzikonfesionálnu „Ekuménu vyznávačských

kresťanov". V roku 1989 bol (tajne) vysvätený za biskupa

stojaceho v „apoštolskej postupnosti" a ako taký vedie

„Vyznávačské bratstvo sv. Petra a Pavla" so všetkými

siedmimi (katolíckymi) sviatosťami. Beyerhaus prednáša už

veľa rokov - spolu s viceprezidentom Teologického

konventu, prof. Dr. Dr. Horstom W. Beckom, Baiersbronn-

Rôt — na prísne katolíckej Akadémii Gustáva Siewertha,

Beierbronnen (južný Čierny les). V blahoprajnom liste

16.04.2002 Beyerhaus gratuloval jemu dobre známemu

prefektovi Vatikánskej kongregácie pre náuku viery

(Inkvizície), kardinálovi Josephovi Ratzingerovi, k jeho 75.

narodeninám. Ratzingera označil za „nositeľa svetla", ktorý

má za úlohu zasadzovať sa za nezlomnú platnosť biblicky

zjavenej pravdy" (Signal č. 114/115, dec. 1997; Idea-Spektrum

17/2002).

Švábsky pietizmus:

Prof. Dr. Gerhard Maier, od roku 2001 krajinský biskup

(predtým prelát) Ev. krajinskej cirkvi vo Wurttembergu, jeden

z vedúcich zástupcov wiirttemberského pietizmu (napr. ako

rektor Domova Albrechta Bengela, Tíibingen), vo svojej

biskupskej správe z 4.07.2002 pozýva do Berlína na

Ekumenický Kirchentag 2003. Gerhard Maier je - čo vyšlo

najavo až teraz - zastupujúcim prokurátorom iniciatívy

„Unitá dei Cristiani e. V. (Jednota kresťanov e. V.)"

jestvujúcej od roku 2002 s cieľom spojiť oddelené konfesie.

Prokurátorom tejto iniciatívy je kardinál Walter Kasper,

prezident Pápežskej rady pre podporu jednoty kresťanov

(predtým profesor v Tiibingene a biskup diecézy Rottenburg-

Stuttgart) (Zdroje: Schwäbische Zeitung 15.08.2002 -

www.foerderverein-unita-dei-cristiani.com; www.initiative-

unita-dei-cristiani.com).

-68-

Nemecká a celosvetová evanjelická aliancia:

Dr. Rolf Hille, predseda Teologickej komisie Celosvetovej ev.

aliancie (WEA) a do roku 2000 predseda Nemeckej ev.

aliancie (DEA), rektor Domova Albrechta Bengela

vTiibingene, viedol ako predseda tejto komisie (tajné)

jednania so skupinou teológov z Vatikánu zamerané na

(momentálne ešte chýbajúcu) spoločnú deklaráciu. Peter

Strauch, terajší predseda Nemeckej Ev. aliancie aprézes

Spolku slobodných Ev. spoločenstiev (FEG), Witten, sa v

postojoch a článkoch (napr. v „Aufatmen", zima 2001/2002)

vyslovuje za „veľkú konfesionálnu šírku", ktorá zahŕňa

katolíkov (Topic č.4/2002, s. 1 f.; Rainer Wagner, Ježišova

cirkev medzi trieštením a ekuménou, Wuppertal 2002, s. 263

ff.).

Gnadavsky zväz spoločenstiev (Zastrešujúci zväz

Krajinských cirkevných spoločenstiev)

Dr. Christoph Morgner, Siegen, prézes Gnadavského zväzu,

sa už po svojej prvej voľbe za prézesa (1989) vyslovil v Idea-

interview za otvorenosť v ekuméne konfesií. Pre mnohých

pietistov bolo prekvapením, keď o niekoľko rokov neskôr v

Idea-Spektrum č. 40/2002, s. 18 ff., napísal nasledujúce vety:

„Hoci Hnutie spoločenstva v evanjelických krajinských

cirkvách nepestuje usporiadaný vzťah s katolíckou cirkvou,

nemám strach zo stretu. ... Tento nadkonfesionálny prúd

možno všeobecne konštatovať v pietizme, najväčšom

obnovnom hnutí v našej evanjelickej cirkvi. Sme zaviazaní

všetkým, ktorí nasledujú Krista, a je celkom jedno, ku

ktorému cirkevnému táboru patria."

Toľko prehľad Dr. Lothara Gassmanna. A ešte slovo na

premýšľanie zo známej (Rím kritizujúcej!) Padovskej

deklarácie Talianskej Evanjelickej aliancie, ktorú preložila

Dr. Helge Stadelmannová:,, G/otó//i;y cieľ katolicizmu je

katolicita. Podľa rím.-katol. chápania má katolicita súčasne

do činenia s jednotou a totalitou."

Bezpochyby to nepotrebuje ďalšie vysvetľovanie. V

Katolíckej cirkvi stojí tradícia nad Písmom. To je presný opak

reformátorskej maximy: Jedine Písmo. Súčasné ekumenické

iniciatívy prebiehajú zásadne v rovine pluralizmu, humanizmu

-69-

a tolerancie. Presne to sú známe maximy slobodomurárstva s

nadradeným pojmom cudzí agent.

VII. Cudzí agent v misijnom programe

Keď sa dnes pozrieme na akcie a programy evanjelikálnych

misií a zborov, zistíme, že obsahy programov, vrátane ich

stvárnenia, obsahujú celú škálu slobodomurárskych

posolstiev. Nachádza sa tu tolerancia s nasadením ekumény,

je tu pragmatizmus v akciách pre nárast zboru, pluralizmus a

relativizmus, ktorý podporuje spoluprácu najrôznejších

konfesií a kresťanských spoločenstiev. Slobodomurárske

maximy sú hrobármi kresťanského posolstva a zborov.

Pretože zapísané Božie slovo už nie je vykladané vo svojej

absolútnosti, ale je interpretované pluralisticky. Sklon

k liberálnosti v zboroch je viditeľný všade. Sú to jasné stopy

cudzieho agenta, ktorý si za cieľ vytýčil zničiť kresťanstvo.

Evanjelikáli formálne súperia so svetom - s „bezbrehými"

hudobnými, divadelnými, tanečnými programami, rockovou a

popovou hudbou a inými ponukami - atraktívnosťou svojich

predstavení. Pavol varoval: „Lebo príde čas, keď (ľudia)

neznesú zdravé učenie, ale majúc svrabľavé uši, budú si podľa

svojich žiadostí zháňať učiteľov, odvrátia sluch od pravdy a

obrátia sa k bájkam" (2. Tim. 4,3.4).

Aby sme mohli z tejto perspektívy kriticky posúdiť

nasledujúce misijné programy, predložili sme najskôr

definíciu slobodomurárskych postulátov. Takto si čitateľ

uvedomí, aký duchovný vplyv dosiahol cudzí agent v

kresťanskom tábore.

Princípy slobodomurárstva

Definície slobodomurárskych princípov alebo indikátorov boli

prevzaté z Medzinárodného slobodomurárskeho lexikónu

Lennhoffa a Posnera.

Humanita je tam definovaná takto: „V slobodomurárskom

zmysle humanita znamená učenie o človeku a jeho dôstojnosti

-70-

... konfesionálne jednostranné stanovisko alebo postoj je v

rozpore s myšlienkou humanity."

Humanita objektívne znamená:

„Úplná nezávislosť prirodzeného človeka v intelektuálnej,

náboženskej a politickej oblasti. Odmietnutie každého

nadprirodzeného konečného cieľa." 14 Alebo: „To čisto-

ľudské, pokiaľ je očistené od všetkého nadľudského a

božského - inými slovami - autonómne, výlučne na seba

odkázané človečenstvo, nezávislé od každej vyššej

nadprirodzenej moci a normy." 143 Alebo: „Intelektuálna

nezávislosť sa rebelantský oslobodzuje od nekonečného,

božského rozumu a považuje ľudský rozum za zdroj a tvorcu

všetkej a každej pravdy." 144

Je to totálna nezávislosť, „totálna sloboda", ktorá vedie k

pripravenosti na „dialóg s inými náboženstvami" a otvára

proces spájania, na ktorom sa žiaľ podieľa nielen Evanjelická

cirkev, ale do ktorého sa nechávajú vtiahnuť aj evanjelikáli.145

Tolerancia

Slobodomurársky lexikón definuje toleranciu ako znášanie.

Slobodomurár Marcel Valmy vysvetľuje jej vznik ako reakciu

na svetský a náboženský absolutizmus. Z tohto tlaku sa ľudia

pokúšali začiatkom 18. storočia vymaniť deizmom. O tom

hovorí I. hlavný diel konštitučnej knihy Slobodomurár v

Starých povinnostiach": „... ponechať každému bratovi jeho

vlastné, osobitné názory". Pojem tolerancia je mnohoznačný.

M. Valmy zdôrazňuje:

„Ponechanie platnosti cudzích názorov ...by malo patriť k

základnému postoju kultivovaného človeka ... odstránenie

intolerancie zostáva jedným z najvznešenejších cieľov

slobodomurárstva."

Slobodomurárska myšlienka tolerancie zaberá vekuméne

široký priestor. Medzi evanjelikálmi spôsobuje „tolerančné

myslenie" veľa zmätku, takže sú pripravení tolerovať aj

rímsko-katolícku dogmatiku a teológiu. Z toho napokon v

142Manfred Adler - Cirkev a lóža, s. 15.

l43Tamže, s. 19.

l44Tamže,s. 16.

l45Novo-evanjelikáli / Dr. J. T. Shaw. - Spisy Biblického zväzu.

-71-

poslednom čase vyplýva pripravenosť na spoluprácu s

katolíckou cirkvou.

Pragmatizmus

„Pragmatizmus je relativistický a antidogmatický, chce

urovnať večný spor rôznych filozofických systémov.... Názory

pragmatizmu sú blízke slobodomurárskemu mysleniu, najmä

jeho chápanie pravdy a dôraz na indivíduum ako zdroj

každého poznania. Ďalej snaha po harmónii, po uspokojení

všetkých ľudských potrieb v duchovnom a telesnom zmysle a

odmietnutie absolútneho, autoritatívneho stanoviska." 146

Tento postoj je zdôraznený v akciách a programoch

evanjelikálnych misií, ktoré sú plánované podľa princípov

pragmatizmu. V týchto programoch sa nenachádza nič, čo nie

je založené na úspechu. Pre Svätého Ducha tu zostáva málo

(žiaden) priestoru k inšpirácii. Jeho pôsobeniu ďalekosiahlo

zabraňuje intelektuálny cieľ, ktorý sa má dosiahnuť.

Pluralizmus

„Pluralizmus je učenie omnohosti. Je to názor, že svet

pozostáva z mnohých samostatných, ďalej neredukovateľných

jednotiek bytia. Pluralisticky zmýšľa pragmatizmus. ...

Slobodomurárstvo je pluralistické. Jeho heslo: „Jednota

v rozmanitosti" . Má zmysel pre rôznorodosť a rozdielnosť

vecí. V etickom ohľade je v zásade pluralistické, pretože verí,

že každý človek je celkom pre seba, a keď chceme urobiť svet

lepším, je nutné ho ovplyvňovať a zdokonaľovať." 147

Obidva slobodomurárske indikátory, pluralizmus a

pragmatizmus, sú v podstate hrobármi kresťanskej viery a

cirkvi.

Relativizmus

Relativizmus je bratom pluralizmu. Pod vplyvom obidvoch už

nie je Božie slovo poňaté ako jediná pravda, ale je

relativizované a pluralisticky interpretované. Podľa

slobodomurárskeho lexikónu je „relativizmus poznávaco-

146

Medzinárodný slobodomurársky lexikón, Lennhof/Posner, s.

1236.

147Tamže,s. 1215.

-72-

teoretické učenie, podľa ktorého je všetko poznanie iba

relatívne. ... Slobodomurárstvo je preniknuté

podmienenosťou všetkých právd." 148 (Hrubotlač E.B.)

A ako sa v evanjelikálnom tábore ukazuje, vyplýva z tohto

scéna „Pestrého trhu možností s veľkou dávkou akčnosti".

Pluralisticko-pragmatickým akciám a programom sa možno

len čudovať. Pluralizmus a pragmatizmus, ako sme už

povedali, pomáhajú naplniť náboženské priania a potreby.

Tým sa dusí cirkev, „duchovné Telo Kristovo". A práve to je

cieľom slobodomurárstva.

Kresťanstvo sa pod vplyvom uvedených slobodomurárskych

maxím systematicky rozkladá a zosvetšťuje. Neplatí viac:

„Jedine Ježiš", ale „Ježiš zabalený" v „bezbrehých"

programoch, ktoré pozostávajú zo svetskej hudby, divadla,

tanca a takmer všetkých atrakcií, ktoré svet ponúka. To všetko

sa stáva ozajstnou liturgiou úspechu slobodomurárskeho

pluralizmu, pragmatizmu a tolerancie. Cez to, čo sme doteraz

povedali, sa snáď vyostrí pohľad na akcenty, ktoré do akcií a

programov prepašoval duch cudzieho agenta.

1.) Cudzí oheň na oltári

3. Mojžišova 10,1-3 nás varuje pred svojvoľnou bohoslužbou

a z nej vyplývajúcimi následkami Čo sa stalo? Áronovi

synovia Nádáb a Abíhú dali v absolútnej svojvôli svoj vlastný

oheň do misy na uhlíky a obetovali ho Bohu. Boh na tento čin

odpovedal smrťou obidvoch. Mojžiš povedal Áronovi: „Toto

hovoril Hospodin: Na tých, ktorí sú mi blízki, ukážem sa

svätým". Nádáb a Abíhú vykonali svojvoľným spôsobom

„bohoslužbu", ktorá bola v Božích očiach ohavnosťou. K

tomu poznámka pod čiarou Biblie Scofielda:

„Hriechom Nádába a Abíhúiho bolo, že konali v Božích

veciach bez toho, aby hľadali Božiu vôľu. Bola to svojvoľná

bohoslužba, ktorá má často zdanie múdrosti a pokory."

Preto by sme sa mali kriticky pozastaviť nad bohoslužbami

zmiešanými so svetskými praktikami. Pavol k tomu jasne

hovorí v Kol. 2,23: „Je to zdanlivo múdrosť, ale (v

skutočnosti) len samovoľné pobožnostkárstvo,

148Tamže,s. 1300.

-73-

sebaponižovanie a trýznenie tela. Má to cenu len pre

nasýtenie tela."

V jasnej reči to znamená: vykonávať bohoslužby a misijné

akcie so svetskými elementmi ako divadlo, pantomíma, rock a

pop, je presne to, čo urobili Nádáb sl Abíhú, tým že na Boží

oltár priniesli cudzí oheň a kadidlo. Kadidlo je typ modlitby a

chvály. Čo o tom hovorí Božie slovo v 2. Mojžišovej 30,37-

38? Nesmie sa pripraviť kadidlo v podobnom zložení, aby

vychutnávali jeho „dobrú vôňu". K tomu opäť poznámka pod

čiarou Biblie Scofielda:

„Čo sa tu odsudzuje, je forma uctievania, ktorú prirodzený

človek vykonáva pre svoje vlastné potešenie."

Biblická príručka Ungera k tomu dopĺňa:

„Oheň, ktorý je zapálený ináč, nezje to predpísané Bohom,

napr. náboženský entuziazmus, nejaká vec alebo osoba, ktoré

zaujmú miesto Krista a sú zbožňované."

Ďalší komentár to nepotrebuje. Bohoslužby, misijné akcie a

tvorenie programov by mali byť uskutočňované podľa

Božieho slova. Techno-sound, laserové svetlo a hmlový efekt,

rave a rock, nevedú do ticha, k pokániu a obráteniu. Toto je v

Božích očiach škrekot, ako kedysi v kritických dňoch

kráľovstva desiatich kmeňov, keď prorok Amos zvestoval

Božie slovo: „Nenávidím, zavrhujem vaše sviatky, neznášam

vôňu vašich zhromaždení.... Preč odo mňa s hlukom vašich

piesní! Nechcem počuť hudbu tvojich hárf!" (Amos 5,21).

Dejiny kultúry kresťanského západu prebiehali podivne. Stále

viac a viac sa prispôsobovalo zvykom a praktikám tohto

sveta. Prispôsobenie je „ÁNO duchu doby". Znaky zrútenia

sa nedajú prehliadnuť. S obavou pozorujeme kapituláciu

mnohých verných kresťanov. Preto voláme ku všetkým

skutočne znovuzrodeným kresťanom: Pozrite na Muža

Golgoty, na pohoršenie kríža, a zrieknite sa ducha

prispôsobenia, pluralizmu a pragmatizmu, aby ste odolali ich

ničiteľským silám.

Máme za úlohu vyplniť jednoznačnú Božiu výzvu tak, ako je

zapísaná v Ez, 33,7: „Človeče, teba som ustanovil za strážcu

pre dom Izraela. Ak počuješ slovo z mojich úst, varuj ich v

mojom mene." K tomu patrí stále viac odvahy pomenovať

veci ich pravým menom a plávať proti prúdu. Keď sa tu o to

-74-

pokúšame, potom nejde o diskreditáciu či zníženie vážne

mysleného misijného úsilia, ale o varovanie pred scestím.

Snívame o masovom obrátení - sen, ktorý ešte stále straší v

hlavách mnohých evanjelikálnych rojkov. Nový zákon však

na žiadnom mieste nehovorí o masovom obrátení v našej

(konečnej) dobe. Naopak. Je naznačené očividné odpadnutie

(Mt 24). A to by sme mali vedieť- odpadnutie začína pri

veriacich. Aké sú jeho znaky? Poznámka pod čiarou Biblie

Scofielda k 2. Tim. 3,5 hovorí aj toto:

„Odpadlíci odpadnú od viery, ale neopustia vonkajšie

vyznanie kresťanstva ... Odpadnutie v cirkvi, práve tak ako v

Izraeli, je nevyliečiteľné a čaká na súd."

Varujúce slová Petra znejú: „ Opustiac pravú cestu zablúdili,

dali sa na cestu Baláma, syna Bozorovho, ktorý si obľúbil

mzdu neprávosti" (2. Petr. 2,15).

Nepochybujem o snahe a nadšení mladej generácie, súčasne

však pritom myslím na Izrael v čase apoštola Pavla. Ľudu

potvrdil: „Lebo vydávam im svedectvo, že horlia za Boha, ale

nie podľa správneho poznania" (Rim. 10,2). Falošná

bohoslužba stála mnohých Izraelitov život.

2.) Tanec okolo zlatého teľaťa

Vzhľadom k „bezbrehým" akciám a atrakciám

pripomenieme historickú udalosť v Izraeli, ktorá sa udiala po

oslobodení z egyptského otroctva na Sinaji. Mojžiš na istú

chvíľu opustil ľud, aby od Hospodina na Sinaji prijal zákon.

Sotva Mojžiš odišiel, vyzval ľud Árona: „Nože, urob nám

bohov, ktorí pôjdu pred nami". Áron, spoluzodpovedný vodca

ľudu, sformoval „Boží obraz", zlaté teľa. Potom povedali:

„Izrael, toto sú tvoji bohovia, ktorí ťa vyviedli z Egyptskej

krajiny" (2. Mojžišova 32,1-6). Áron vystaval ešte aj oltár na

obetovanie. Potom zvolali slávnosť: „A ľud sa posadil, jedol a

pil; nato vstali a zabávali sa." Posadili sa, aby „oslavovali"

(!!). Postavili sa, spievali a tancovali a hovorili: „To je tvoj

Boh, Izrael!"

Nech mi je dovolené urobiť paralelu: Nepripomína to projekt

pre voľný čas „Spring '98" pod mottom: „Ach takýý... je náš

Boh ..."? Projekt pre voľný čas na Sinaji s veľa „fun?" (viď

dole; čítaj 2. Mojžišovu 32,17-21!)

-75-

3.) Akcia „ProChrist"

V októbri 1991 založili v Kasseli päťdesiati zástupcovia

krajinských a slobodných cirkví, v spojení

so slobodnými misiami, nosný spolok pre „ProChrist". Za

týmto dielom stojí hlavne Nemecká evanjelická aliancia a

Lausannský výbor pre svetovú evanjelizáciu.

V konceptovej brožúre k ProChrist'97 uz stálo: „ProChrist"

nie je žiaden jedinečný projekt, ale proces. Hlavný rečník

ProChrist tiež pripomína, že „spolupráca od pietistov až ku

katolíkom by nemala byť bez následkov". 149 Dnes už naozaj

pri misijných akciách a evanjelizáciách ťahajú evanjelikáli,

letničiari, charizmatici a katolíci za jeden povraz, hoci pri

jednotlivých vierovyznaniach je dokázateľne zastúpené

najrôznejšie, sčasti pohanské učenie. Tendencia: je nesporne

pluralistická a tolerantná. Či chceme alebo nechceme

pripustiť: duch cudzieho agenta už spôsobil rozloženie

a tendencie k rozkladu v kresťanskom tábore.

Už prípravný dokument na „ProChrist 2000" mal jasne a

zreteľne pluralistický charakter. Stálo v ňom:

„ProChrist podporuje spoluprácu kresťanov všetkých

kresťanských konfesií a zoskupení." To je úplný

pluralizmus a tolerancia. Tvrdeniu, že ProChrist je

inštrumentom pluralistickej ekumény, možno preto sotva

odporovať.

ProChrist sa pustil s vážnymi následkami aj iným smerom.

Pokúšajú sa navzájom prepojiť rôzne misijné spoločenstvá

tak, aby sa mohli angažovať viac v sociálno-politickej oblasti.

Predseda ProChrist zdôraznil, že by uvítal aj účasť

katolíckych kresťanov. Citát:

„ProChrist sa cíti byť zaviazaný všetkým ľuďom, ktorí

akceptujú Ježiša Krista ako svojho záchrancu..." 15° A:

„Angažujeme sa ako kresťania za spravodlivosť a zmierenie v

rámci našej spoločnosti." 151

I49TOPIC10/97,s.6.

15(>TOPICll/98,s.4.

151Tamže.

-76-

V tomto zmysle sa ProChrist usiluje dobehnúť veľkú sestru,

Celosvetovú Evanjelickú alianciu (WEF), ktorej už bol

priznaný status (slobodomurárskej) Organizácie ľudských

práv (!). 152 Celosvetovej Evanjelickej aliancii sa otvorili

viaceré dvere aj na medzinárodnej úrovni. ProChrist sa

pokúša podobným spôsobom, cez zosilnené sociálno-politické

úsilie, získať taktiež prístup na poschodia cudzieho agenta.

4.) Akcia, Jesus House"

„Byť kresťanom a zábava nemusia byť protiklady - to ukázalo

okolo 120 000 návštevníkov na prvej pobožnej európskej

megaparty, stretnutí mladých Jesus House'." 153

V spise Aliancia - Interne 4/1997 sme čítali: „Jesus House' -

,House party' iného druhu". Motivácia k účasti na party

znela: „Človeku sa nemôže stať nič lepšie, ako byť pozvaný na

,House Party u Pána tohto sveta'."

Formulácia „m Pána tohto sveta" je prinajmenšom nesprávna,

pretože pripomína rovnako znejúcu formuláciu z 2. Kor. 4,4,

kde „boh tohto svetaÁt alebo „knieža tohto sveta" je Lucifer,

boh vysokostupňového slobodomurárstva. (viď kap. I).

Pri čítaní článku žiaľ narazíme na niekoľko ďalších

pochybných formulácií. Napríklad poslovi pozvania na House

party sa potvrdzuje:

„Si Ježišovým poslom šťastia< a máš prednostné právo

odovzdať mladým ľuďom hlavnú výhru: Ježiš pozýva

každého človeka."I54

Človeka desí, keď sa pojmy ako „posol šťastia" a „hlavný

zisk" spájajú s „pohoršením kríža". Nie je tu náš Pán Ježiš

Kristus znížený k partyfigúrke, ktorá oslavuje a robí spolu

s ostatnými to, čo si zmysleli „kresťanskí prominenti"! Ani

Kristus, ani jeho slovo sa tu neberú vážne a nie sú

zodpovedajúco ocenené. Sme ešte viac znepokojení, keď v

„Aliancia Interne 1/1998" k téme „Jesus House" čítame:

„Ježiš bol hviezdou megaparty

154T;

152Tamže.

153idea-Spektrum 6/98.

amze.

-77-

Takýto nadpis dali Westdeutsche Allgemeine Zeitung (WAZ),

s vysokým nákladom, svojej správe o ,Jesus House' v

Krefelde. S pestrou zmesou hudby, rozprávania a šou sa na

pozvanie Evanjelickej aliancie v Krefelde na gymnáziu

Ricardy Huch vydalo po Ježišových stopách 200 mladistvých

vo veku od 16 do 26 rokov a objavilo jeho posolstvo. Veselá

party nálada sa pritom spojila s kresťanskou vierou."

Evanjelická aliancia teda vysiela mládež s hudbou,

rozprávaním sa a šou po „Ježišových stopách, aby objavila

jeho posolstvo". V našom postmodernom duchu doby sa

čoraz menej zvestuje „kríž" a čoraz viac, ako to nazval

Dietrich Bonhoeffer, „lacná milosť". Tento názor sa úplne

zhoduje s názorom koordinátora výboru organizácie. Jeho

komentár (tamže):

„Reč Biblie už nieje moderná. Ide o to, aby si mladí mohli

vybudovať vzťah s Ježišom."

Výsledok k podujatiu v spise „Evanjelická aliancia interne"

znel:

„Bolo to ozajstným požehnaním usporiadať Jesus House'

na úrovni aliancie."

Organizátorom tejto nadkonfesionálnej iniciatívy bol

ProChrist. Generálny sekretár CVJM hovoril o „skvelom

výsledku" a nadšene poznamenal:

„Totálne presvedčení a presvedčiví kresťania vytvorili ako

hudobníci, herci a moderátori skvelý program. ...

Pokračujeme."155

My naproti tomu voláme k mužom Evanjelickej aliancie a ku

všetkým, ktorí sa zúčastňujú akcií: Korigujte kurz pri tvorení

programu! Skoncujte s hlukom a divadlom! Očistite ukážky

božského posolstva od nepotrebných svetských vecí! Vymaňte

sa z vplyvu cudzieho agenta!

5.) Akcia „Spring 98"

„Kúsoček raja" - tak znel nadpis článku o „Spring '98" v

idea-Spektrum 17/98 (z neho nasledujúce citáty): „Projekt

ako ,Spring' v Nemecku ešte nikdy nebol".

155Idea 6/1998, s. 8.

-78-

Čo je „Spring" (angl. jar)? Čo ponúka „Spring"! Je to

kresťanský projekt pre voľný čas, cirkevný a rodinný festival

podľa anglického vzoru. Podujatie nesie motto: „Ach takýý...

je náš Boh". Sprostredkoval „Spring 98" iný obraz Boha?

Programová ponuka znela:

„Kresťanská hudba pre vkus každého... k tomu zábava vo

we lines s, saune alebo kresťanskom Internet-Café, kde sa dá

surfovať po celosvetovej počítačovej sieti." „Zažiť Boha" v

„bezbrehom programe". Chcú prostredníctvom ukážok

predostrieť iný obraz Boha, aby sa udivene povedalo: „ach

takýý ... je náš Boh"? Pod nadpisom „Charizmatici s

pietistami" stálo:

„Bohatý program nenechá počas šiestich dní po Veľkej noci

človeku, ktorý chce všetko, pokojnú chvíľu. Ide to rad radom

od aerobicu za skorého rána až ku koncertnej noci."

Kresťanský trh možností - duch cudzieho agenta zafarbil

duše. Jeho známym cieľom je predsa likvidácia kresťanstva.

Možno to dosiahnuť napríklad zamyslením sa nad krížom a

postavením „zážitkového Boha" na podstavec, ktorý je predsa

„takýý ... celkom iný". Zážitkový Boh - ego - získal v

srdciach organizátorov a návštevníkov veľa miesta.

Projekt pre voľný čas „Spring", nebol ničím iným ako „Non-

stop-zážikovým projektom." Neslávil vtedy cudzí agent so

slobodomurárskymi maximami pluralizmom, pragmatizmom

a toleranciou orgie? Biblické posolstvo bolo „zvrátené" a

„oslabené". Presne to bolo cieľom cudzieho agenta.

Známy žurnalista ZDF Peter Hahne s nadšením konštatoval:

„Mnohé štýly pobožností, ktoré tu vidíme - takmer sa tomu

nedá veriť". -

Predseda Evanjelickej aliancie zhrnul:

„Taký nákladný program s toľkými kresťanskými

prominentmi sme ešte nikdy nemali".

Pluralistickú ponuku označil ako „žitú jednotu Tela

Kristovho". Možno pri takejto zmesi štýlov pobožností a

„bezbrehých" programoch hovoriť o „jednote Tela v

Kristovi"! Celý program bol pluralisticko-pragmatickým

superlatívom. Pokračovanie „Spring '98" sa konalo v apríli

'99 pod príznačným mottom: „Do toho! Otvorme sa!"

Kedy pochopia zodpovední muži Nemeckej Evanjelickej

aliancie a evanjelikálneho tábora, že takéto „Super-Mega-

-79-

Ponuky" sú „tancom okolo zlatého teľaťa", prinášaním

cudzieho ohňa na Boží oltár?!

6.) Christival-Kongress 2002 v Kasseli

Nasledujúci odsek je prevzatý z Anmelde-Zeitschrift fiir den

Christival-Kongress Kassel 2002/č. 2 z marca 2002. Bulvárny

štýl časopisu a sčasti urážlivé texty nechávajú pri pohľade na

posolstvo kríža skrsnúť prianie, zamyslieť sa s organizátormi

vážne nad niekoľkými textami. Časopis si v krátkosti

prelistujeme:

Strana 3: Už v prvých riadkoch sa hlavný zodpovedný za

program Christival Kassel 2002, Roland Werner, priznáva k

totálnemu ekumenizmu slovami:

„Také niečo sa nekoná každý deň. ... Kongres mladých

kresťanov, u ktorých nezohrávajú hranice cirkvi rolu:

slobodní z cirkví každej nuansy, evanjelici z krajinských

cirkví, katolíci a Ježišovi ľudia (??), ortodoxní a takí, ktorí

nie sú ešte nič, sú pozvaní, spolu nanovo objaviť Ježiša."

(Hrubotl. E.B.)

Takéto slová pripomínajú veľkú ekumenickú udalosť,

modlitebné stretnutie v Assissi 1986, prirodzene s rozdielom,

že tu chýbajú pohanské náboženstvá. Pri Wernerovej

„veľkorysosti" si už napriek tomu niet čo želať. So svojím

„ekumenickým gestom" si R. Werner formálne potriasol ruku

nielen s pápežom Jánom Pavlom II., ale súčasne aj s cudzím

agentom.

Mimochodom, aký je to „Ježiš", ktorý tu má byť

„objavený"? Ako znalec Biblie cítim skutočnú úzkosť pri

používaní týchto slov, keď sa hovorí o „Piatich dňoch

nakopeného nákladu: biblické slávnosti, semináre, festival

..." atď. alebo keď R. Werner v závere vyhlasuje:

„V každom prípade: Christival 2002 je tvojou šancou, keď

chceš z Ježiša objaviť viac."

Veríme, že tu možno objaviť „biblického Ježiša"!

Na strane 4 kladie Uta Kupfer trochu pochybnú otázku:

„Čo majú spoločné niekoľko cvičiek, guľa z vianočného

stromčeka a Biblia? - Otvárajú zrak a sluch - prirodzene

symbolicky - preto, aby sme mohli počuť Boží hlas." -

(Skutočne „duchaplné" porovnanie!)

-80-

Nasledujúci nadpis znie:

„Splachovanie sa dramaticky ozývalo."

„Bolo to v jeden modlitebný večer v Siegene. Medzi

prítomných mladých prekvapujúco rozdávali rolky toaletného

papiera. Každý si mohol odtrhnúť list s pokynom napísať naň

svoje hriechy. Potom sa listy pozbierali a hodili do vystavenej

záchodovej misy. Cez reproduktor potom celkom dramaticky

zaznelo splachovanie."

Malo tým byť demonštrované, ako bezproblémovo sa dá

zbaviť svojich hriechov? Do záchodu a spláchnuté. (Nový

druh odpustenia hriechov?)

Strana 8: „ Uprostred Kasselu - na Kônigsplatz - oslavujeme

spoločne Ježiša. ... Každý deň na vás čaká nový, atraktívny

cocktail plný highlights ... (po vymenovaní niekoľkých osôb

sa potom hovorí)... chytia nás muzikou. Pripravte sa! Bude

tu horúco." -

Ešte niekoľko príkladov pre dnešný zosvetštený „Neo-

Evanjelikalizmus":

„Budeš pritom, keď sa budú rodiť najnovšie hity. A môžeš

zažiť, ako sa ťa Ježiš dotýka -piesňami..".

Strana 9

Modlitebný festival.

„Krátke jasné vstupy... ako aj priame stretnutie s Ježišom sa

postarajú o napínavý čas."

„Kúpaliskový festival"

„ Crazy music a coolový talk, mokrá action a extrémne efekty

... bez toho, aby si si zamočil nohy - teda, zbaľ si plavky!"

„Laugh-Parade" Festival pre všetkých, ktorí milujú smiech!

„Kto sa smeje, otvára svoju dušu a kto sa otvára, počuje, čo

chce povedať Boh! ... Bude pritom: Ježiš Kristus a ..."

(nasleduje rad ďalších mien)

„Dance a Hiphop-party s Ježišom uprostred! Urobiť party s

Ježišom, nechať sa ním nadchnúť: tento festival ťa dá do

pohybu. Horúce beats a silné styles sa postarajú o vhodný

rámec. Jesus first' znamená: Ježiš určuje groove tejto party

a pozýva ťa ... na celkový program, ktorý robí chúťky,

objaviť Ježiša a pozvať iných ľudí na Božiu nebeskú party!

Budú pritom hostia a spoluúčinkujúci, ktorí sa nechajú viesť

Ježišom."

-81-

„... a ... v noci pokračujeme. ... Keď nastane noc, Christival

sa ešte zďaleka nekončí. ,Tichou nocou', ,Hlučnou nocou' a

ySvätou nocou' vsunieme nočná smenu. ... Ultimatívna

ponuka:... nočné plávanie, party až do konca - každá noc sa

stane nezabudnuteľným zážitkom."

Pri tejto „ponuke" - a mohli by sme uviesť ďalšie podobné

príklady - sa kresťanovi vernému Biblii naozaj zastavuje

dych. Teológ a autor Lothar Gassmann hovorí vo svojej

analýze tejto programovej ponuky pri niektorých bodoch

dokonca o „rúhaní". 56 Možno sa iba modliť za

organizátorov, aby PÁN uhasil „cudzí oheň na oltári" a

otvoril im oči, aby spoznali cudzieho agenta.

Nedá sa totiž prehliadnuť: aj program Chrístivalu v sebe

niesol zárodok rozvratu, ktorý prináša cudzí agent. Ukazuje

sa to nadmieru v kamarátskom a ponižujúcom jazykovom

štýle voči osobe Pána a Spasiteľa Ježiša Krista. Program a

texty ochromujú, pretože pohoršenie kríža z Golgoty už nieje

poznať.

Kto vzal na vedomie predchádzajúce kapitoly a ešte

nespoznal, odkiaľ „vietor fúka", ten bude najneskôr po

kapitole Rozlúčka s kresťanstvom vedieť, do akej miery sa

cudzí agent priblížil svojmu cieľu.

7.) Kresťanstvo ako zážitkové a zábavné náboženstvo

Tak to svojho času prežívalo 60 študentov baptistického

teologického ústavu v Irpene (Ukrajina), keď nechápavo

sledovali televízor. Program: Kresťanské stretnutie mladých

„Christival Dresden". Už aj vtedy (1996): za burácajúceho

techno-rytmu na javisku chaoticky poskakovali hudobníci

obklopení divo tancujúcimi go-go-dievčatami a stále znovu

skandovali „Jesus is here!" (Ježiš je tu!). Pre mladých

ukrajinských veriacich, pre ktorých nasledovanie Krista

znamená skôr utrpenie a strádanie, bola ukážka na videu

šokom.

TOPIC 12/1996 oznamuje: V Berlíne prezentovala koalícia

11 skupín a cirkví (boli pritom: Campus fur Christus, CVJM,

156L. Gassmann, „CHRISTIVAL - kam?", in: Mitternachtsruf č.

8/2002.

-82-

Missionscenter, ERF Berlín, Neues Leben TV atd\)

kresťanskú sou s názvom „Mitte live". Ponúkli 90-minútový

večer s umelou hmlou (dymom!), akrobaciou, medzinárodným

folklórom, veselými úsloviami a asi desaťminútovou krátkou

úvahou. „Uvoľnená zábava prešpikovaná kresťanským

posolstvom. Naporciovaná v malých sústach, aby nikomu

nezabehlo," komentoval pozorovateľ evanjelickej

spravodajskej služby „idea". Týmto pobožným stretnutím

chceli usporiadatelia v znekresťančenom prostredí

propagovať Ježišovu vec.

Kresťanskou scénou sa medzičasom tiahne zástup

kabaretistov, žonglérov, klaunov, mímov, tanečníkov,

divadelníkov, šou-mágov, bábkárov, akčných umelcov a

prirodzene hudobníkov, aby do bohoslužieb a podujatí vniesli

čerstvý vietor (alebo cudzí oheň). Ľudia stojaci obďaleč

evanjelia mali byť týmito trikmi oslovení a takto získaní pre

život s Ježišom Kristom. Rastúci počet predovšetkým starších

kresťanov sa však medzičasom pýta, či takýmto spôsobom do

kresťanstva nevnikol duch doby.

Stephan Holthaus sa venoval tejto otázke a mal pozoruhodnú

prednášku na tému „Zážitkovo orientované kresťanstvo dnes -

vplyv postmodernej zážitkovej spoločnosti na kresťanskú

cirkev". Jeho výsledok: vo veľkých cirkvách je kresťanské

posolstvo už dávno oslabené falošnými teologickými náukami

a akcentmi (uctievanie Márie a svätých, feminizmus atd'.).

Úlohou kresťanov je a vždy bude, podávať evanjelium o kríži

a zmŕtvychvstaní v zmysle Svätého Písma nefalšované

slovom a skutkom. Dr. Holthaus to vo svojej prednáške

formuloval takto:

„Posolstvo kríža je pohoršením. Naše misijné stratégie nesmú

viesť v žiadnom prípade k tomu, aby sme zastupovali pokojné

a príjemné, a tým sfalšované evanjelium."

Presne to je však dnešný trend v kresťanskom tábore. A kto

stojí v pozadí a triumfuje kvôli svojmu víťazstvu? - Vidíš ho,

spoznal si ho - cudzieho agenta?

-83-

VIII. Rozlúčka s kresťanstvom

Na ilustráciu vyberiem niekoľko charakteristických príkladov,

o ktorých v posledných rokoch informovala tlač. Nech nám je

PÁN vzhľadom na situáciu tejto poslednej doby ešte

milostivý a daruje nám čas milosti na evanjelizační

zodpovedajúcu Biblii!

1.) Intelektuáli rozmýšľajú o odstránení náboženstva

(Zdroj: TOPIC 1/2002)

Po teroristických útokoch z 11. septembra 2001 sa v tzv.

kresťanskom západe spustila široká diskusia, ktorá sa zaoberá

hodnotami západu. Časopisy s vysokým nákladom ako

„Stern" alebo „Der Spiegel" zachytili diskusiu v titulkoch ich

vianočných vydaní. Najdôležitejšia výpoveď znie: „Západ je

už dlhšie v kríze zmyslu, ktorá sa prostredníctvom

teroristických útokov iba vyostrila." Alebo ilustrovaný

STERN pise: Potreba jednoznačných morálnych zásad je

väčšia ako kedykoľvek predtým." Zo všetkých príspevkov

vyplýva, že kresťanskú vieru možno pokladať za zastaranú.

Pri hľadaní novej hodnotovej stavby už nesmie prevládať

kresťanstvo. To žiada napríklad prezident Spoločnosti Maxa

Plancka Hubert Markl a vyhlasuje: „Potrebujeme hodnotovú

skladbu, v ktorej sa všetci môžu opäť nájsť." (Tu zohrávajú

úlohu slobodomurárske princípy: tolerancia, pluralizmus a

relativizmus.)

Ostro sa kritizuje akákoľvek forma fundamentalizmu. K tomu

Spiegel: „Bezstarostná (naivná) istota spasenia je prirodzene

nielen v Sudáne, Alžírsku alebo Afganistane, ale aj v Nemecku

a USA. Nesmie byť tolerovaná: nie na našich školách, nie

na verejnosti." (hrubotl. E.B.)

Tlač v Anglicku a Austrálii ide dokonca pár krokov ďalej a

žiada vytretie akejkoľvek formy náboženstva. Austrálčan

Peter Singer, profesor bioetiky v USA, v austrálskom

časopise Age povedal: „Jediné dobré náboženstvo je

vymierajúce náboženstvo."

O náboženstve sa tu diskutuje na viacerých rovinách, čo

ukazuje aj podujatie Európskeho parlamentu s názvom

„Úloha náboženstva v medzinárodnej politike", ktoré sa

-84-

prednedávnom konalo. V zanietených prejavoch žiadali

predovšetkým holandskí a francúzski rečníci, zahatať

náboženstvám a cirkvám verejný priestor. Teroristické útoky

z 11.9. ukázali, kam môže náboženstvo viesť, hovorilo sa.

Môj komentár k tomuto znie: Kto registroval a porozumel

slobodomurárskym akcentom (Inštrukcie Veľkej Lóže) v

predchádzajúcich kapitolách, bude musieť priznať, že duch

Novo-humanizmu, ekumenizmu, pluralizmu - vplyv cudzieho

agenta - získal veľmi veľa územia. Cieľu „Inštrukcií z roku

1818" : zničenie cirkvi a kresťanstva, sa vplyvom politiky,

kultúry a vedy do značnej miery priblížilo. Ako ďaleko

pokročila bezbožnosť a rozpad kresťanstva, ukážu aj

nasledujúce informácie.

2.) Cerveno-zelení politici chcú odstrániť pojem Boha

(Zdroj: TOPIC 1/2000)

V ústave sa hovorí: „S vedomím si svojej zodpovednosti pred

Bohom ... si nemecký národ podľa svojej ústavodarnej moci

dal túto ústavu." Pre pravicového hovorcu Spoločenstva

90/Zelených, Volkera Becka, nieje pojem Boha „moderný".

Aj podľa Beckovej straníckej priateľky Christine Scheel by sa

odvolanie sa na Boha mohlo vynechať, ak by „s tým malo

mať veľa ľudí problém". Poslanec Spolkového snemu za SPD

Eckhardt Bartel zastáva rovnaký názor: „Odvolanie sa na

Boha by nemalo stáť v ústave, ktorá bola napísaná pre

všetkých."

K vynechaniu odvolania sa na Boha by mohlo veľmi rýchlo

dôjsť, keď veľa cudzincov využije nové právo na získanie

štátneho občianstva a stanú sa nemeckými štátnymi občanmi.

Počíta sa s okolo dvoma až troma miliónmi udeleniami

štátneho občianstva. Keďže väčšina cudzincov v Nemecku je

islamskej viery, mohli by sa mohamedáni, podľa cirkví tretia

najsilnejšia náboženská skupina, posunúť pred evanjelikálov

(1,3 milióna). To znamená, že by mali väčší vplyv v

rozhlasových radách, parlamentoch, na univerzitách atď.

Koniec kresťanských privilégií spolu s odvolaním sa na Boha

v ústave je predprogramovaný.

157.

Tichá vojna proti trónu a oltáru, s. 84.

-85-

3.) Južná Afrika: Boh vynechaný z ústavy (Zdroj: TOPIC

6/1996)

Preambula novej juhoafrickej ústavy začína slovami: „My,

národ južnej Afriky, priznávame nespravodlivosť našej

minulosti; ctíme si tých, ktorí trpeli za spravodlivosť a pokoj v

našej krajine, a veríme, že južná Afrika patrí všetkým, ktorí tu

bývajú, súc spojení v našej rôznosti. Prijímame preto,

prostredníctvom našich slobodne zvolených zástupcov, túto

ústavu ako najvyšší zákon republiky ..." Celkom inak sa

začínala stará Ústava južnej Afriky: „V pokornej

poslušnosti pred všemohúcim Bohom, ktorý riadi osudy a

dejiny národov, ktorý sem priviedol našich praotcov z

mnohých krajín a túto im daroval, ktorý ich z generácie na

generáciu viedol a predivne vyslobodil zo všetkých

nebezpečenstiev ... deklarujeme, že si sme vedomí našej

zodpovednosti pred Bohom a ľuďmi..."

Vládni zástupcovia južnej Afriky chvália ich novú štátnu

ústavu z roku 1996 ako „najpokrokovejšiu na svete" a ako

rozhodujúci príspevok „k evolúcii ľudstva". Len organizácia

„Kresťania za pravdu" zozbierala 230. 000 podpisov v

prospech uznania Boha v ústave. Všetky kresťanské aktivity

však boli zbytočné. Mocný kresťanský hlas nebol v

„Štatistickej správe o podaných žiadostiach", v prílohe ústavy,

ani spomenutý.

V novej juhoafrickej ústave je človek mierou všetkých vecí. V

ústave sa už neuvádza panstvo Stvoriteľa nad jeho

stvoreniami. Jeho morálne zákony sú nahradené ľudskými

právami. „Najpokrokovejšie" právo medzi nimi je právo na

„sexuálnu orientáciu". Ústavou je chránená homosexualita,

pedofília (smilstvo s deťmi), sodomia a iné sexuálne zvrhlosti.

Južná Afrika sa dramaticky mení.

„Oslobodenie", ktoré v novej ústave slávi svoj vrchol, nieje

oslobodením od zla (hoci už aj skôr bolo prirodzene veľa zla).

Je oslobodením od Boha, jeho stvoriteľského poriadku a jeho

morálnych zákonov, a tým od jeho požehnania. To je Boží súd

nad Afrikou (ako sa aj medzičasom ukazuje).

-86-

4.) Európska Charta základných práv bez odvolania sa na

Boha (Zdroj: TOPIC 10/2000)

Koncom roku (2000) má byť európska Charta základných

práv už schválená. Hoci práve Nemci bojovali o zahrnutie

odvolania sa na Boha do charty, nebude sa o zodpovednosti

pred Bohom - v nemeckej ústave bola ešte pevne ukotvená -

v európskom dokumente hovoriť. Práve naopak!

Systematicky sa vo všeobecnosti vynechali všetky odkazy na

Boha alebo náboženstvo. Kým v jednom z posledných

návrhov európskej charty sa hovorilo aspoň o vzťahu k

„náboženskému dedičstvu" Európy, v ďalšom kole dal

európsky minister Francúzska najavo, že súhlas jeho krajiny s

európskou chartou závisí ultimatívne od toho, že náboženský

zreteľ odpadne. Ostatné štáty s tým súhlasili. Iba Rakúsko

bojovalo za pojem. „Náboženský" sa teda vymieňa za

„spirituálny".

5.) Moderná Európa má dostať „Novú dušu" (Zdroj:

TOPIC 4/1999)

Vo svojom prejave pred valným zhromaždením Európskej

ekumenickej komisie pre cirkev a spoločnosť (EEC-CS) 14.

septembra 1998, jasne povedal prezident Európskej komisie

Jacques Santer zídeným zástupcom cirkví: „Európa už nieje

,kresťanskou Európou', o ktorej sa v minulosti prirodzene

hovorilo." Tento akcent sa odráža v Amsterdamskej zmluve,

základni pre „novú Európu". V hlavnej časti zmluvy cirkvi

nie sú spomenuté.

Helmut Kohl a jeho európski experti boli jediní, ktorí sa pri

amsterdamských rokovaniach pokúšali do textu zmluvy

zakomponovať kresťanstvo ako spoločné kultúrne

dedičstvo. Kohlova požiadavka však bola jeho európskymi

kolegami jasne zamietnutá. Páni „novej Európy" kresťanský

západ - aspoň „na papieri" - utopili.

Väčšinou bez povšimnutia verejnosti sa na úrovni Briisselu už

roky premýšľa o „novej duši pre Európu". Zástupcovia

„monoteistických náboženstiev" pracujú spoločne na projekte

„Jedna duša pre Európu - etika a spiritualita". Očakávajú,

ako Santer vo svojom prejave pred valným zhromaždením

-87-

EECCS, že cirkvi budú spolupracovať na výstavbe Európy a

premenia „princípy európskeho zjednotenia, ako zmierenie,

mier, solidarita, spravodlivosť, sloboda alebo ľudská

dôstojnosť" na čin. A očakáva sa ešte jedno - tolerancia.

Zhŕňa sa a spája, ale s akým cieľom? Evanjelikálny americký

bestsellerový autor Dave Hunt prognózoval už v roku 1993,

že v Európe sa vytvára antikresťanské „kresťanstvo", „ktoré

zahŕňa všetky náboženstvá a je rámcované všetkými

náboženstvami".

6.) Nemecko už nie je kresťanská krajina (Zdroj: TOPIC

4/2000)

Na Veľkú noc zverejnil nemecký spravodajský magazín

FOCUS (č. 14/99) anketu o kresťanskej viere Nemcov. Podľa

nej síce 65 percent Nemcov verí v Boha, ale len menšina, 12

percent, v Boha kresťanského. Z približne 80 miliónov

Nemcov je to len okolo šesť miliónov, ktorí majú približnú

biblickú predstavu Boha.

7.) Šokujúce sexuálne praktiky v cirkvi

V idea Spektrum 20/2001 sa nachádza správa o

bohoslužobných praktikách a metódach, na ktoré hľadíme len

s údivom. V správe doslovne stojí: „Kto poslednú nedeľu v

mesiaci bez predsudkov navštívi bohoslužbu cirkevného

zboru St. Johann uprostred krajinského hlavného mesta

Saarbriicken, nevyjde z údivu: kázať sa totiž bude erotika."

(Bližšie podrobnosti o nanajvýš odpudzujúcich sexuálnych

praktikách, ktoré sú uvedené v Idea, s ohľadom na svedomie

mojich čitateliek a čitateľov neuvádzam.) Jedna kresťanka zo

Saarbriickenu ohromene napísala predsedovi rýnskej cirkvi

Manfredovi Kockovi. Decernent a vedúci oddelenia pre

„ekuménu, misiu a náboženstvo" v krajinskom cirkevnom

úrade, kompetentný pre Saarbriicken, sťažovateľke potešené

napísal, „že zbor úspešne ponúka už celé roky neobvyklé

kázne a filmy, na ktoré ,prišlo aj nezvyčajne veľa mužov',

ktorí by ináč stáli obďaleč cirkvi. ... Samotné erotické kázne

majú ,misijnú kvalitu'."

Pýtam sa: čo je to za diabolského ducha, ktorý sa nezastaví

ani pred samotnou cirkvou a bohoslužbou? Má napokon aj v

tomto cudzí agent svoje prsty? Odpoveď na to sa nachádza v

spomenutej knihe G. M. Pachtlera „Tichá vojna proti trónu a

oltáru." Pachtler cituje z „Inštrukcií", ktoré sa, ako bolo

spomenuté, nachádzajú vo vatikánskom informačnom spise

„Civiltä cattolica", qua 607, 2.ottJ875, p85, e segg. Pod

kapitolou „Demoralizácia národov ako akčný prostriedok

vysokých stupňov" Pachtler píše: „demoralizujúci vplyv

slobodomurárstva evidentne (jasne) vyplýva z

predchádzajúceho odseku ..." Z listu vysokostupňového

slobodomurára vychádza nasledujúci podnet: „Nikdy teda

neustaňme demoralizovať ľudí. ... Musíte všetkými piatimi

zmyslami vdýchnuť neresť, vpiť ju do seba, nasýtiť sa ňou.

Svet je vždy pripravený prijať obscénne a odporné učenie.

Najprv zaťažte srdcia neresťou a nebudete mať už žiadnych

katolíkov. ... Najlepšia dýka na zavraždenie cirkvi, najlepší

úder do jej srdca je demoralizácia. Teda do práce!" 158

Tlačové správy v poslednom čase informovali o sexuálnych

vybočeniach v rámci rímsko-katolíckej cirkvi a iných cirkví

Ameriky. Kňazi zneužili mladistvých. Stalo sa to aj v

Nemecku v rôznych cirkvach rastúceho počtu, aj v Nemeckej

Evanjelickej cirkvi. Je to čudné, keď protestantská biskupka

hannoverskej krajinskej cirkvi vyhlási: „Prostitúcia sa prieči

mravom, ale nie žena, ktorá prostituuje resp. musí

prostituovať." 159 V tom istom čísle idea sa pod názvom:

„Kirchentag pozýva na návštevu bordelu" hovorí

nasledujúce. „Na návštevu bordelu pozýva Nemecký

Evanjelický Kirchentag účastníkov protestantského stretnutia,

ktoré sa konalo 13. až 17. júna (2001) vo Frankfurte nad

Mohanom. ... Pódiovej diskusie o živote v staničnej štvrti sa

zúčastní menovite neuvedená prevádzkovateľka bordelu."

Aj tu opäť jasne vystupuje vplyv a moc cudzieho agenta. Áno,

bolo a je to slobodomurárstvo, ktoré do náboženstva a politiky

až do súčasnosti vsadilo svoje medzníky. Istotne sa nedá

všetko zarážajúce, čo sa dnes deje, vztiahnuť iba na to. Ale

I58G.M. Pachtler, Tichá vojna proti trónu a oltáru, s. 361.

l59idea spektrum 21/2001.

-89-

jeho duch pôsobí vždy silnejšie. Či sa mi podarilo odhaliť

skryté a vysvetliť neznáme, musí posúdiť čitateľ.

Mojím prianím bolo ozrejmiť, kde na seba naráža svetlo a

tma, kde Satan a jeho pomocníci v podobe cudzieho agenta,

praktizujúceho vysokostupňové slobodomurárstvo, vedú svet

ich hrou chaosu k poslednej fáze jestvujúceho svetového

systému.

IX. Cudzí agent a Nový svetový poriadok

Pohľad si teraz rozšírime o politické konanie cudzieho

agenta. Pred očami sveta sa uskutočňuje politický a

ekonomický proces gigantického rozmeru. Hovorí sa pritom o

globalizúcii. Z tohto procesu má v konečnom dôsledku vzísť

nový svetový poriadok pod vedením svetovej lóže.

V rámci globálnych plánov sa v roku 1995 v San Franciscu

stretla elita samomenovaných kormidelníkov sveta, aby

založili FÓRUM O STAVE SVETA. Toto zakladajúce

podujatie iniciovala centrála nadácie Gorbatschow, ktorá sídli

v kalifornskej metropole. Bývalý kalifornský senátor Alan

Cranston, predseda tejto nadácie, v priebehu podujatia

vyhlásil:

„Buďpochopíme, že problémy musíme riešiť spoločne alebo

sme vydaní napospas katastrofe." 160

Jim Garrison, prezident nadácie, naznačil, za čím sa ženie

Gorbatschow:

„Gorbatschow verí, že národný štát sa rozpadne a bude

nevyhnutný tak veľa diskutovaný NOVÝ SVETOVÝ

PORIADOK."™

Gorbatschow samotný verí, že stojíme pred zrodom novej,

globálnej civilizácie. Hovorí - čuduj sa svete:

„Musíme sa pohybovať smerom k NOVÉMU

SVETOVÉMU PORIADKU."I62

60U. Skambraks, TOPIC okt. 1995.

161

Tamže.

162Tamže.

-90-

Tento základný motív svetovej lóže sa nachádza, ako už bolo

spomenuté, v pyramídovom symbole na americkej štátnej

pečati: „NOVUS ORDO SECLORUM".

Pozoruhodné je, že nadácia Gorbatschow pozostáva zo

štátnikov, spirituálnych vodcov, vedcov a intelektuálnych

bojovníkov za občianske práva s cieľom: vytvoriť novú,

globálnu civilizáciu. K týmto osobám medzi inými patria:

Bývalý americký prezident a slobodomurár George Bush;

Margaret Thatcher, bývalá premiérka Veľkej Británie; James

Baker, bývalý americký minister zahraničných vecí;

slobodomurár Václav Havel, český prezident; Kurt

Biedenkopf, Hans Dietrich Genscher; Tansu Ciller a Tony

Blair. 163

Účastníkov konferencie na počudovanie nikto nevolil.

Samotná konferencia sa konala s vylúčením verejnosti. Toto

svetové fórum sa od roku 1995 stretáva pravidelne pod

vedením Gorbatschowa.

Aj iné vplyvné osobnosti politiky, hospodárstva, vedy a

náboženstva prirodzene premýšľajú o globálnom riadení

ľudstva. Výsledky majú byť predstavené v septembri 2003,

paralelne s valným zhromaždením OSN. Keď v roku 1997

zasadalo svetové fórum tretí raz, prezident Jim Garrison

vyhlásil:

„Toto stretnutie je potrebné, pretože zažívame zrod prvej

globálnej civilizácie a naša generácia má úlohu, pomôcť pri

jej zrode." m

Miliardár a iluminát David Rockefeller už pred rokmi rovnako

vyhlásil:

„Nachádzame sa na začiatku globálneho prevratu. Všetko,

čo nám chýba, je veľká celosvetová kríza, skôr než národy

akceptujú NOVÝ SVETOVÝ PORIADOK."I65

Pozoruhodné je, že vyššie spomenutí komentátori, fóra a

konferencie sa spoločne s cudzím agentom usilujú o ten istý

cieľ: NOVÝ SVETOVÝ PORIADOK.

Nový svetový poriadok a globalizácia

16

3Tamže.

164Topicaug. 1997.

165Topicjan. 1996.

-91-

Téma globalizácie mimovoľne pripomína katastrofu

Svetového obchodného centra z 11.

septembra 2001, ktorá svetu priniesla politické a hospodárske

zneistenie. Iná globálna deštrukcia však visí rovnako ako

Damoklov meč nad svetovým hospodárstvom. Najvyšší šéf

MEDZINÁRODNÉHO MENOVÉHO FONDU, skratkou

MMF, priznal, že svojho času pri spontánnom znehodnotení

mexického pesa mohla byť ešte odvrátená prvá veľká kríza

Nového sveta globalizovaných trhov. 166

Pritom sa dala vidieť celá sila, s akou dokáže ekonomická

integrácia zmeniť mocenskú skladbu sveta. Spoznať sa dalo

aj to, že globálne hospodárstvo je riadené akoby

neviditeľnou rukou medzinárodným finančným trhom.

Hovorí sa tu o Bohatých a Mocných. Zjavenie ich vykladá ako

spolubývajúcich Veľkého Babylonu, keď píše: „Pretože tvoji

kupci" (ekonómovia) „bývali veľmoži zeme!" (Zjav. 18,23).

O ich osude sa v Zjav. 18,17 hovorí: „Že za hodinu spustlo

toľké bohatstvo." To podľa biblického chápania znamená:

Svetový kapitál s jeho globálne prepojenými finančnými

trhmi sa zrúti v jedinom momente.

Takúto katastrofu, ako vyššie spomenutú, mohol MMF

(Medzinárodný menový fond) svojho času podpornou kúpou

mexického pesa ešte zvrátiť. 167 Zrútenie svetového obchodu

viselo na hodvábnej nitke. Na takúto možnosť už pred rokmi

poukázal prezident nemeckého Zväzu sporiteľní. Takisto

vedúci koncernu Siemens, Heinrich von Pierer, keď hovorí:

„Súťaživý vietor sa premenil na búrku — ozajstný orkán ešte

len príde."169

Šéf ASEA BRAWN BOVERI, strojárskeho obra s 1000

dcérskymi spoločnosťami vo viac než štyridsiatich krajinách,

ku globálnemu hospodárskemu vývinu poznamenal:

„Napätie medzi majetnými a chudobnými povedie k

značnému nárastu násilia a terorizmu."170

166Hans-Peter Martin - Harald Schumann, Globalizačná pasca, s.

69.

167Tamže, s. 64 ff.

168Tamže, s. 128.

169Tamže, s. 147.

-92-

Takisto zakladateľ Svetového ekonomického fóra v Davose.

vidí v globalizačných snahách „mene tekel." Povedal:

„Ľudské náklady globalizácie dosahujú úroveň, ktorou sa

celá sociálna skladba demokracie preskúša

najneobvyklejším spôsobom. Šíriaca sa nálada bezmocnosti

a strachu je predzvesťou náhleho a neovládateľného

zvratu." m

K podobnému názoru došiel už v roku 1996 americký

ekonóm Ethan Epstein, riaditeľ washingtonskej Council of

Foreign Relations:

„Svet sa neúprosne rúti do jedného z najtragickejších

momentov, na ktorý sa budúci historici opýtajú otázkou:

„Prečo sa včas niečo nepodniklo? Nespozorovali

hospodárske a politické elity, k akým hlbokosiahlym

. zmenám viedla ekonomická a technická premena? A čo im

prekážalo v podniknutí potrebných krokov, aby zabránili

globálnej sociálnej kríze?"172

Tieto dramatické poznatky sú úplne legitímne, pretože sú

potvrdené i pohľadom svetovej mocenskej elity do budúcnosti

v San Franciscu, z roku 1995. K tomu pridávam nasledujúci

komentár z „ Globalizačnej pasce ":

„Tri významné jesenné dni v San Franciscu, koncom

septembra 1995: svetová mocenská elita, 500 vedúcich

politikov, šéfov koncernov a vedcov, diskutovalo za

zatvorenými dverami o 21. storočí. Odhad kormidelníkov

sveta je katastrofálny: v budúcnosti bude potrebná len 1/5

všetkých pracovných síl. Prevládajúci zvyšok - 80 % - treba

uspokojiť s tittytainment, mixu z entertainment a prsníkovej

stravy (,tits') tých málo produktívnych." m

Všetky doposiaľ uvedené konferencie a fóra obsahujú viac-

menej jasné varovania zo Zjav. 17-18, v ktorých je

predpovedaný koniec Veľkého Babylonu - svetového

systému pozostávajúceho z politiky, hospodárstva a

náboženstva. Pojem „Babylon" pripomína Bábel s jeho

l70Tamže,s.316.

17'Tamže.

172Tamže, s. 328.

173„Globalizačná pasca" - Rowohlt-Verlag - titulná strana.

-93-

legendárnou vežou a protibožskými plánmi svetovlády, ktoré

sa vtedy v stavbe veže manifestovali (1. Mojžišova 11,19).

Novodobú paralelu pripomína už vyššie spomenutý

pyramídový symbol. Je to výraz humanistického svetového

chrámu, ktorý sa má manifestovať v Novom svetovom

poriadku pod vládou cudzieho agenta.

Konečný pád Veľkého Babylonu? Pokus o výklad

Keď sa 11. septembra 2001 ráno po 8.48 hod. zrútili pod

lietadlami riadenými pilotmi kamikadze obidve veže

SVETOVÉHO OBCHODNÉHO CENTRA vysoké 400 m,

padol podľa môjho názoru symbolicky prvý kameň z veže

Bábela alebo mestských hradieb Veľkého Babylonu.

Zjavenie popisuje blížiaci sa pád Babylonu, nadchádzajúcu

svetovú katastrofu nasledujúcimi slovami: „Padol, padol

veľký Babylon, stal sa príbytkom démonov" (Zjav. 18,2). A

ďalej: „Plakať a nariekať budú nad ním zemskí králi" (verš

9). „A kupci zeme budú plakať a smútiť nad ním, že nikto

nekúpi viac ich tovar, tovar zlata, striebra, drahokamov,

perál..." (verše 11 a 12). V tejto súvislosti Zjavenie hovorí aj

o „otrokoch a ľudských dušiach" (verš 13). Vo verši 17 sa

hovorí: „Že za hodinu spustlo toľké bohatstvo. Každý

kormidelník, každý pobrežný plavec, námorníci a ktoríkoľvek

pracujú na mori, zďaleka zastali ...a skríkli: Ktoré mesto bolo

podobné tomuto veľkému mestu?"

Babylon, veľké mesto, podľa mňa zastupuje globálny

ekonomický systém, dnes reprezentovaný napríklad

spomenutými 500 mužmi svetovej mocenskej elity, ktorí sa v

San Franciscu radili o smerovaní 21. storočia. Týchto mužov

možno označiť za veľmožov zeme, podobných kráľom (Zjav.

18,23). Sú to muži - špičky hospodárstva a politiky,

manažéri, šéfovia koncernov, investiční šéfovia, predsedovia

obrovských bankových koncernov, ktorí sa sporadicky

stretávajú na porady.

Biblický symbolický pojem „králi" bol na počudovanie,

bezpochyby nevedomky, použitý v týždenníku DIE ZEIT pri

summite G8 v júli 2001 v Janove v zmysle biblického

výkladu. Komentátor popisuje, ako bol pre neprimeranú

reakciu jedného talianskeho policajta zastrelený odporca

-94-

globalizácie. V tejto súvislosti, aj keď nevedomky, tituloval

reportér vládnych šéfov G8 vzhľadom k ich postoju ako

„kráľov." Napísal:

„Vonku idú statoční proti múru, a odvážny mladík je

zavraždený strážou kráľov." I74

Podľa tejto formulácie nie je chybné, ale biblicky úplne

legitímne, vyložiť v podobnom zmysle aj iné, s tým súvisiace

pojmy ako Veľké mesto, lode, more, obchodný tovar, duše a

otroci. Tým sa vydávam - som si toho úplne vedomý - na

obtiažny terén, ktorý vyžaduje veľa porozumenia na

transponovanie apokalyptickej reči a symboliky do reči

digitálnej. K tomu jeden praktický príklad:

V počítačovom svete sa hovorí o surfovaní po Internete.

Výraz surfovať nesporne asociuje „vodu" alebo „more".

Preto by nám nemalo padnúť zaťažko, nechať po tomto

virtuálnom mori plávať lode, ktoré svoj virtuálny lodný

náklad vnášajú do prístavov. Kormidelníci a námorníci tohto

virtuálneho sveta nestoja za kolesom alebo kormidlom, ale

sedia za počítačmi a dirigujú „cenný náklad", napríklad

akcie, cenné papiere a iné vzácne transfery kliknutím myšou

cez internetové more do „prístavov", napríklad bánk a búrz.

A obchodný tovar „kupcov" nepozostáva už až tak z

purpuru, hodvábu, vzácneho oleja alebo korenia (Zjav.

18,12.13), aleskôrzDAX-u,DowJones-a,EUROSTOXX-

u alebu NEMAX-u.

Ako zaradíme otrokov a ľudské duše spomenuté v Zjav.

18,13? Otroci a ľudské duše zostanú tým, čo Zjavenie

doslovne hovorí. Pri tomto aspekte sa končí symbolická reč a

v práve spomenutej traumatickej správe konferencie pre

založenie svetového fóra samomenovaných svetových

kormidelníkov v San Franciscu sa ukazuje holá realita.

Náboženské kontúry Cudzieho agenta

Asi rok po náboženskom summite v Kapskom meste sa

začiatkom septembra 2000 konalo v New Yorku doteraz

najväčšie globálne zhromaždenie náboženských vodcov,

„Miléniový svetový mierový summit náboženských a

174DIEZEIT-Č. 31/26. júl 2001.

-95-

spirituálnych vodcov"?15 Zúčastnilo sa ho vyše 800

duchovných a asi 1000 pozorovateľov. Podujatie bolo na

počudovanie otvorené v priestoroch Yalného zhromaždenia

OSN. Toto miesto bolo príznačné pre cieľové zameranie.

Pápež Pavol VI. tu v roku 1965 namieril svoj chválospev na

OSN (viď hore). Na príprave podujatia sa oficiálne podieľala

kancelária generálneho sekretára OSN. Na otázku, prečo sa

náboženský summit koná pri OSN, generálny sekretár

summitu Bawa Jain odpovedal:

„ Veľa konfliktov sa šíri v mene náboženstva, a my sa chceme

teraz zasadiť práve za mier v mene náboženstva."

Nové na tejto udalosti je ..potenciálne partnerstvo medzi

náboženským a politickým vodcovstvom vzhľadom na otázky,

ktoré sa týkajú bezpečnosti a blaha ľudského spoločenstva ".

Na záver bola podpísaná „Mierová deklarácia", za účelom

vytvorenia „poradného grémia náboženských a

spirituálnych vodcov", ktoré by malo byť nápomocné OSN.

Stretnutie bolo znepokojujúcim signálom pre biblicky

veriacich kresťanov, pretože ukázalo, že je možné

usporadúvať globálne zhromaždenia, ktoré sú uznávané ako

reprezentácia náboženstiev. Prakticky z ničoho sa tu

vytvorila ustanovizeň, ktorá si privlastnila plnú moc, ktorú

jej masa veriacich nepriklepla.

Počas tohto globálneho náboženského summitu išlo vo veľkej

miere o tému „tolerancie", prednostnej maximy

slobodomurárstva.

Hneď po skončení náboženského summitu sa v New Yorku

začalo ročné zasadanie už spomenutého Svetového fóra

Michaila Gorbatschowa. V jednom z interview, pripravenom

počas tohto podujatia, sa Gorbatschow vyslovila za ďalšiu

plynulú prácu na Charte zeme. Charta zeme je podobne ako

Deklarácia ľudských práv OSN etická deklarácia, ktorá má

viesť správanie sa národov k zachovaniu mieru a rovnosti. V

roku 2002 mala byť podpísaná všetkými štátmi OSN.

Aj v tejto súvislosti sa dali bezpochyby jasne poznať kontúry

cudzieho agenta a jeho snahy o jednotnú svetovú ríšu.

175

Por. TOPIC 9/2000 (z neho aj nasledujúce citáty).

-96-

X. Čo môžu a čo by mali robiť veriaci?

Na konci nášho výkladu chceme povedať: v tejto knihe nešlo

o odsúdenie osôb - to nám neprislúcha. Ak bolo niečo

vypovedané o určitých osobách a ich správaní, potom môže a

smie byť oboje posúdené len vo svetle Božieho slova.

Ťažiskom predloženej knihy bola integračná figúra

slobodomurárstva, cudzí agent. Jeho cieľom bolo a je zničenie

kresťanstva. Príslušné literárne pramene jasne zviditeľnili

jeho úspešnosť. Evanjelikálne programy ukázali, že

slobodomurárske maximy mohli naozaj vniknúť až do

evanjelikálnej oblasti.

Pre veriaceho sa teraz vynára otázka: „Čo musím urobiť a aké

následky z toho pre mňa z tej alebo onej strany vyplývajú? "

Božie slovo potvrdzuje v dostatočnej miere, že žijeme v

konečnej fáze tohto svetového poriadku s antikresťanskou

tendenciou. Preto sa aj v jeho Slove nájdu spôsoby správania,

ktoré veriacim pomáhajú vytrvať v absolútnej vernosti a

lojalite naproti nášmu- PÁNOVI a Spasiteľovi Ježišovi

Kristovi.

Porozumeli sme, že cudzí agent je v moci Božieho protivníka,

„kniežaťa tohto sveta" (2. Kor. 4,4). Preto sa veriaci musia od

tohto sveta zla duševne a duchovne oddeliť. V 2. Kor. 6,14-18

Pavol pre Ježišových nasledovníkov píše: „Neťahajte cudzie

jarmo s neveriacimi ... Alebo aké je spoločenstvo svetla s

tmou? Aké je spojenie medzi chrámom a modlami? ... Preto

vyjdite spomedzi nich a oddeľte sa, hovorí PÁN."

Presne tú istú radu dáva Heinrich Jochum vo svojej knihe

„Ježišova cirkev - Aliancia - Ekuména." Citát:

„Oddelenie od sveta je vždy najprv a napokon oddelením

jednotlivca. Každý jednotlivec zodpovedá sám za seba.

Jednotlivec sa nemôže skryť v mase. Nemôže sa nijakým

spôsobom ospravedlniť odvolaním sa na iných ... ani

odvolaním sa na náboženský svet, v ktorom žije, na svoj zbor

a svoju cirkev. Každý veriaci je volaný k oddeleniu sa od

sveta. ... Ježišova cirkev, ktorá je oddelená od sveta, je vždy

nanovo volaná, zachovať a nanovo uskutočňovať svoje

oddelenie od sveta."

-97-

Nech náš PÁN Ježiš Kristus u čitateľa tejto knihy svojím

Duchom spôsobí zmenu, ktorá prinesie česť Jeho menu.

Všetci opravdiví veriaci môžu byt' upokojení, lebo PÁN

zasľúbil:

„Moje ovce počúvajú môj hlas, aj ja ich znám a nasledujú

mňa. Ja im dávam večný život, a nezahynú naveky, a nikto mi

ich nevytrhne z ruky" (Ján 10,27-28).

A ešte:

„Keď sa toto začne diať, vzpriamte sa a pozdvihnite hlavy,

pretože približuje sa vaše vykúpenie. ... Bdejte teda každého

času a modlite sa, aby ste mohli ujsť všetkému, čo sa má stať,

a postaviť sa pred Synom človeka " (Lukáš 21,28.36).

* * *

Kto robí neprávosť, nech len robí neprávosť ešte; a kto

špiní, nech špiní ešte; a spravodlivý nech činí spravodlivosť

ešte, a svätý nech sa posvätí ešte.

A hľa, prídem skoro a moja odplata so mnou, aby som

odplatil jednému každému podľa toho, aký bude jeho skutok.

Ja som Alfa i Omega, počiatok i koniec, prvý i posledný.

Blahoslavení, ktorí (perú svoje rúcha a) činia jeho

prikázania, aby mali právo k drevu života a aby vošli

bránami do mesta. Zj22,11-14

A Duch a nevesta hovoria: Príď! A ten, kto počuje, nech

povie: Príď! A kto žízni, nech príde, a kto chce, nech berie

vodu života zadarmo. Zj 22,17

Ježiš Kristus: Áno, prijdem skoro! Amen. Áno, prijdi, Pane

Ježišu! Zj 22,20

-98-

Zoznam citovanej literatúry

1. Mary B. Martinez, Podmínovanie Katolíckej cirkvi,

Durach 1992

2. Lady Queenborough, Occult Theocrasy by Gordon Pr.

New York, N. Y. - NISBN 0-8490-075-8

3. Biskup Dr. R. Graber, ATANÁZIUS a cirkev našej doby,

Verlag Josef Kral, Abensberg

4. J. Rothkranz, Nadchádzajúca „Diktatúra humanity", zv. 3,

Anton Schmid-Verlag Durach, 1990

5. David A. Yallop, V mene Boha?, Droemersche

Verlagsanstalt 1984

6. Martin Hohl-Wirz, Slobodomurárstvo. Korene, ciele,

pozadie, Logos-Verlag, Lage 1999

7. G. M. Pachtler, Tichá vojna proti trónu a oltáru, J. Habbel,

Ambergl876

8. Douglas Reed, Veľký plán anonymov, Thomas Verlag

Zurich 1951

9. K. Rahner/H. Vorgrimmler, Malé koncilové kompendium,

Herderbiicherei 1968

10. J. Plondard d'Assac, Tajomstvo slobodomurárov, Kňazské

bratstvo sv. Pia X., Stuttgart 1990

1 l.Xavier Rynne, Obnova cirkvi, cit. podľa Joh. Rothkranza,

zv.3. Nadchádzajúca „Diktatúra humanity", Verlag Pro

Fide Catholica, Anton Schmid, Durach 1990

12. R. Franzke/L. Gassmann/S. Leuenberger, Ekuména

náboženstiev a absolútnosť Ježiša Krista, Verlag ŕur

reformatorische Erneuerung, Wuppertal 2001

13.Prof. Erich Beyreuther - Cesta Evanjelickej aliancie v

Nemecku, R. Brockhaus Verlag Wuppertal 1969

14.Heinrich Jochums, Ježišova cirkev - Aliancia - Ekuména,

Verlag und Schriftenmission der Ev. Gesellsch. ŕur

Deutschland, Wuppertal

15.Dave Hunt, Okultná invázia, CLV, Bielefeld 1999

16.G. A. Pritchard, Willow Creek. Cirkev budúcnosti?, CLV,

Bielefeld 1997

17. Michael de Semlyen, Všetky cesty vedú do Ríma, CLV,

Bielefeld 1993

18.Rainer Wagner, Ježišova cirkev medzi trieštením a

ekuménou, 2000 rokov cirkevných dejín z biblického

-99-

pohľadu, Verlag fur reformatorische Erneuerung,

Wuppertal 2002

19. Wolfgang Biihne, Proroci prichádzajú, CLV, Bielefeld

1994

20. Dr. Lothar Gassmann, Pietizmus - kam?, Verlag ŕíir

reformatorische Erneuerung, Wuppertal 2003

21. Dave Hunt, Žena jazdiaca na šelme, CLV, Bielefeld 1995

22.F. D. Haggard, The Clergy and the Craft, Missouri Lodge

1970

23. Dr. James T. Shaw, Novo-evanjelikáli, Biblia a cirkev - D

12

24. Manfred Adler, Cirkev a lóža, Miriam-Verlag Jestetten

1981

25. Hans-Peter Martin/Harald Schumann, Globalizačná pasca,

Rowohlt Verlag 1998

26.E. M. Slade, Mária. Neznáme stránky „Matky Božej",

Verlag fíir reformatorische Erneuerung, Wuppertal 2003

27. Dr. Friedrich Wichtl, Svetové slobodomurárstvo - Svetová

revolúcia - Svetová republika, J. F. Lehmanns Verlag,

Mníchov 1943

28. Dr. Heinrich Lachmann, Dejiny a zvyky

slobodomurárskych vysokých stupňov a

vysokostupňových systémov, Waisenhaus-Buchdruckerei,

Braunschweig 1866

29. Dvadsať rímskych prelátov o tmavých stránkach Vatikánu,

OBŽALÚVAME, Aufbau-Verlag Berlín 1999

30.Lennhoff a Posner, Medzinárodný slobodomurársky

lexikón, Amalthea-Verlag, Viedeň - Mníchov 1932

31.Dr. Lothar Gassmann, Globalizácia a Antikrist, Ježišova

cirkev v 3. tisícročí, Verlag fur reformatorische

Erneuerung, Wuppertal 2000

32. Dr. Lothar Gassmann, Budúcnosť. Znaky doby. Výzva

bdieť, Verlag der Liebenzeller Mission, Bad Liebenzell

1999

33.DIE CHRISTIVAL-ZEITUNG, marec 2002,

Anmeldezeitung zum Christival-KongreB Kassel im

Október 2002

34. Hans Hauzenberger, Jednota na evanjelickej základni. O

bytí a podstate Evanjelickej aliancie, Brunnen-Verlag,

GieBen 1986.

-100-

35.Prof. Johannes Dôrmann, Teologická cesta Jána Pavla H. k

Dňu svetových modlitieb náboženstiev v Assisi, 1. zväzok,

Sitta Verlag Senden/Vestfálsko 1990

36. Klaus Steigleder, Opus Dei. Vnútorný náhľad, Wilhelm

Heyne Verlag, Mníchov 1983

37. Erich Bruning/Harry Graf, Slobodomurárstvo - Vlk v

ovčom rúchu. Podcenená subkultúra, Schwengeler-Verlag,

Berneck2001

38. Adolf Graul, Rocková, popová a technohudba a jej vplyv.

Vedecká a biblická analýza, Verlag Mitternachtsruf,

Pfáffikon 2003

39. Wolfgang Biihne, Proroci prichádzajú, Bielefeld 1995

-101-

Erich Bruning

Cudzí agent

Slobodomurárstvo, Vatikán

a evanjelikáli

Táto kniha vysvetľuje, prečo je dnes mnohé tak, ako je.

Pozerá za kulisy sveta a kresťanstva.

Odhaľuje vplyv slobodomurarstva na Vatikán

a evanjelikálov.

S mnohými príkladmi a dôkazmi, ktoré šokujú

a vyzývajú k diskusii.

Kto si prečíta túto knihu, uvidí veci v inom svetle!

ISBN nemeckého wdania 3-87857-326-x

Verfag fur reformatorische Erneuerung

Wuppertal

Table of Contents

Erich Bruning