Lothar Gassmann

KRISZTIID

FELTÁMADT \m

A PRIMO Kiadó és az Evangéliumi Kiadó közös kiadásban

megjelent könyvei 1990.

1. Ch. Spurgeon: Isten ígéreteinek tárháza (áhítatos könyv)

2.E.Aebfc Rövid bevezetés a Bibliába

3. L. Paláit Járj a vízen. Péter!

4. RPalmer: Gyógyíthatatlanol-mégis Isten dicsőségére

J. Schcresky: Diagnózis: Rák

5. 'AzÚr csodásán működik_" -Izrael népe és a Messiás

6. Éjféli kiállás - Izrael üdvtörténeti szerepe - üdvtörténeü táblázattal

7. W. Coleman: Jöjj, számoljuk meg a csillagokat-gyermek áhítatos

könyv

8. PSL John: A vadon titka

9. Mi a célod? 1-2 - történetek gyermekeknek (I) és i!júságnak(2)

lO.W.Busch: _és ISTEN!?-hogyan nézbcli_?

ll.G. Bergmann: JézusKrisztus- vagy Buddha, Mohamed?

IZW.Nce: Bizonyságtételei

(W. Nee hat könyve egy kötetben)

13.Lukátsi Vflma; Az én jnhaim (háttér elbeszélés a bibliai időkből

14. Lukátsi Vflma; Élő kövek (dr. Kiss Ferenc orvosprofesszor élete)

15-A.Schulte; Akire a világ vár

16.A.Schulte: Vajon érdemes élni?

17-H.Wflls: Bibliai családok

18.F. Binde; Éljen a szabadság! -de mi az igazi szabadság?

19. Útmutató zarándokoknak - heti áhítatos könyv

20. R. Josuran: A spiritizmus fertőjében

Q.Gratcnam Rndolf Steinertől Jézns Krisztusig

21.K.Roy: Isten néűfil a világban

2ZK.Roy: Napországban-Három barát

23.Ph.Kcllcr 23. zsoltár

24. F. Tatford: Dániel könyve

Ch. Knapp: Júda és Izrael királyai

25. W. Mac Donald: Igazi tanítványság

26.Eichhorn: Isten műhelyében

27.A.Kammer: Miként lehet az enyém?

28. Krisztus áldozatának tökéletessége

29. F. Binde: Szent egyszerűség

30.J. Bunyan: A zarándok útja -Bövölködő kegyelem

31.EJLBroadbcnt: Zarándok gyülekezet

32. Útikalauz halálból az életre

Lothar Gassmann

JÉZUS

KRISZTUS

FELTÁMADT!

O

" * ♦ ♦

EVANGÉLIUMI KIADÓ

A mű eredeti címe és kiadója: Ist Jesus auferstanden?

Schriftenmisslons-Verlag.Neukirchen-VIuyn

ISBN 963 7838 62 7

Felelős kiadó: PRIMO KIADÓ - Oláh Leventéné

Megjelent a PRIMO KIADÓ gondozásában

1121 Budapest, XII. János Zsigmond u. 9.

Felelős szerkesztő: Vohmann Péter

Eredeti tulajdonos: Evangéliumi Kiadó - Stuttgart

A magyarországi jogok megszerzésében közreműködött az

Evangéliumi Kiadó

Budapesti képviselete,. 1066 Ó utca 16.

Tartalomjegyzék

A. Kikapcsolni az értelmet - köszönöm nem! 5

B. Kereszt nélkül nincs feltámadás -

feltámadás nélkül nincs reménység 6

C. Kritikai kérdések és ellenvetések 9

1. „Csak azt hiszem el, amit látok" 9

2. „Jézus feltámadása mítosz" 15

3. „Jézus csupán tetszhalott volt" 19

4. „A tanítványok ellopták Jézus testét" 21

5. „A tanítványok mindezt csak

beképzelték maguknak" 25

6. „Miért csak a követőinek Jelent meg Jézus?" 28

7. „Miért nem ismerték fel azonnal a feltámadt Jézust?". .29

8. „Olyan sok ellentmondás taláható a

feltámadásról szóló beszámolókban" 31

9. „Hiszek a lélek halhatatlanságában" 35

D. Jézus Krisztus feltámadt! 36

A. KIKAPCSOLNI AZ ÉRTELMET -

KÖSZÖNÖM, NEM!

Malleluja! Feltámadt! Az Úr valóban feltámadt!" - El tudjuk-

e képzelni azt az örömöt, amely az első tanítványok ajkáról fel-

csendült? - És majd kétezer év óta ez az örömkiáltás nem halt

el. Keresztyének nemzedékel ismétlik, éneklik, ujjongják. Ke-

resztyének nemzedékei tapasztalták meg, hogy ez igaz: Jézus

Krisztus él. ő Isten Fia. ő a halál legyőzője és az új élet megala-

pítója: „Halál, hol a te diadalod? Halál, hol a te fullánkod?... Hála

az Istennek, aki a diadalt adja nekünk a mi Urunk Jézus Krisztus

által!" (1 Kor 15,55-57).

Ennek ellenére megmaradtak a kétségek: „Lehetséges,

hogy a halott újra életre támadjon?" Ez a kétely jogos és megen-

gedett. Már az első tanítványok is kételkedtek: „Amikor meg-

látták őt, leborúltak előtte, némelyek pedig kételkedtek" (Mt

28,17). ők is szabadon kinyilváníthatták kételyeiket, mert Isten

nem tiltotta meg nekik, hogy gondolkodjanak. Kikapcsolni az ér-

telmet - köszönöm, nem! Egyet azonban már most meg kell mon-

danunk: Jézus feltámadását gondolkodás útján sem bizonyítani,

sem tagadni nem lehet. Belső bizonyosságra nem gondolkodás

útján jutunk el, hanem csak úgy, hogy az Úr Jézusra hagyatko-

zunk. Azaz: ha teljesen rábízzuk magunkat Jézus Krisztusra.

KI kell tehát iktatnunk az értelmünket? Nem! A hit nem vak-

repülés, hanem szilárd alapja van mindabban, amit a Biblia Is-

tenről nekünk elmond. Nem lebeg légüres térben, ahogy

egyesek vélik. János evangélista nyomatékosan hangsúlyozza:

„Sok más Jelt is tett Jézus a tanítványok szeme láttára, amelyek

nincsenek megírva ebben a könyvben. Ezek pedig azért írat-

tak meg, hogy higgyétek (azaz tökéletesen bízzatok abban):

Jézus Krisztus, az Isten Fia, és e hitben életetek legyen az Ő ne-

vében" (Jn 20,30-31)

A Biblia nem szolgáltat bizonyítékokat, de világosan beszél

arról, hogy Jézus Krisztus valóban feltámadt, és ezt a tanúk se-

rege hitelt érdemlően bizonyítja.

B. KERESZT NÉLKÜL NINCS

FELTÁMADÁS - FELTÁMADÁS NÉLKÜL

NINCS REMÉNYSÉG

Mint ahogyan a Jogi eljárásnál szokás, úgy vizsgáljuk meg az

utalásokat, és nézzük meg a feltámadással kapcsolatos kritikai

kérdéseket. Előzőleg azonban valamit világosan ki kell Jelente-

nünk: Jézus Krisztus feltámadása nem elszigetelt ese-

mény. Csakis az emberiség üdvtörtónetl összefüggésében

vizsgálhatjuk, mégpedig a teljes üdvtörténetbe illesztve, aho-

gyan arról a Biblia Mózes 1. könyvétől a Jelenések könyvéig be-

szél.

Isten az embert egész történetében végigkíséri. Isten irányít-

ja a történelmet, ugyanakkor szabad döntési lehetőséget is en-

ged az embernek: dönthet Isten ellen vagy Isten mellett. Az

ember kezdettől fogva Isten ellen döntött, mivel ő maga olyan

akart lenni, mint Isten. A maga ura akart lenni. Az embernek ezt

az Istennel szembeni ellenséges magatartását nevezi a Biblia

„bűnnek" (a „bűn" szó jelentését tekintve rokon értelmű az „el-

különül, elszakad" szavakkal). Mély és széles szakadék támadt

Isten és az ember között. Istentől elszakadva az ember egyre

többet vetkezik, ezáltal egyre Jobban eltávolodik Istentől. Az Is-

tentől elszakadt ember pedig a legnyomorultabb és legszánan-

dóbb lény az ég alatt. Istentől elszakadva az ember élő halott,

aki mindörökre elveszett. Klerkegaard és Heldegger filozófusok

úgy Jellemzik az Istent nem Ismerő, vagy Istent Ismerni nem aka-

ró ember létét, mint „halálos betegséget" vagy" halálra vezető

létezést."

Hogyan lehetséges ezt a „betegséget", ezt a bűnre, halálra és

pusztulásra rendelt, bukott állapotot, ezt a „nihilt" (Heldegger) le-

győzni? Az ember részéről ez nem megy, hiszen az ember nem

tud tartós közösséget létesíteni még embertársaival sem. - Te-

hát Isten részéről!

És Isten valóban áthidalta a szakadékot, amely minket tőle

elválaszt. Elküldte erre a világra Fiát, Jézus Krisztust, ő eljött kö-

zénk és hozzánk. Bűnünk azonban olyan nagy, hogy a puszta

kóznyújtás a klengesztelődéshez nem volt elég. Az Igazságos

büntetés á halálunk lenne, Isten azonban az ő szeretetében

nem akarja halálunkat. Páratlan, megrendítő, ugyanakkor cso-

dálatos utat választ: a Fia haljon meg helyettünk. A Golgota ke-

reszt/ón, ahol nekünk kellene függnünk, Jézus Krisztus függ

helyettünk. Aző halála, a ml halálunk. A kereszten megy végbe

Isten ktengesztelődése a tőle elszakadt emberiséggel.

Immár mindannyiunknak megvan a lehetőségünk, hogy ezt

a kiengesztelődést a magunk számára Igénybe vegyük. Istent

továbbra Is el lehet utasítani, s ezáltal továbbra is távol mara-

dunk tőle, s akkor élő halottak maradunk. El lehet azonban fo-

gadni Isten ajándékát, és ezáltal a halálból megelevenített élők

leszünk. íme, ez a hit titka. „Mert Krisztus is szenvedett egyszer

a bűnökért, az Igaz a nem igazakért, hogy elvezessen minket

Istenhez" (1Pt 3,18).

íme, ez a kereszt jelentősége. De mi történik a feltámadás

által? A feltámadás által lép érvénybe az, amit Jézus Krisztus ér-

tünk a kereszten tett. Isten hitelesíti Jézus Krisztust, mint aki le-

győzte a bűnt, a halált és a Sátánt azáltal, hogy feltámasztja őt a

halálból, és mindörökre kiragadja a halál hatalmából.

Buddha meghalt, Mohamed is meghalt, Mózes is meghalt. Sőt,

Lázár és a többiek, akiket Jézus Krisztus feltámasztott a halál-

ból, később ismét meghaltak. Az Úr Jézus azonban él mindörök-

ké. Az ő feltámadása egyetlenszerű, és üdvhozó a további

történelem számára. „Ha pedig Krisztus nem támadt fel, semmit

sem ér a ti hitetek, még bűneitekben vagytok. Ámde Krisztus

feltámadt a halottak közül, mint az elhunytak zsengéje" (1Kor

15,17.20). Egyedül az a tény, hogy az Úr Jézus él, jogosít fel min-

ket a reménységre, hogy örökké élünk, és egyszer majd egé-

szen Istennél leszünk. Ezért:

A feltámadás kereszt nélkül tartalmatlan.

A kereszt fetámadás nélkül erőtlen.

A reménység feltámadás nélkül értelmetlen.

Most pedig foglalkozzunk a feltámadással kapcsolatos kriti-

kai kérdésekkel és ellenvetésekkel.

8

C. KRITIKAI KÉRDÉSEK ÉS

ELLENVETÉSEK

1. „Csak azt hiszem el, amit látok"

„Még sohasem láttam senkit, aki a halálból feltámadt volna.

Különben is: Istent sem láttam még sohasem. Amit pedig nem

láttam, az nem létezik."

Ismered kedves olvasóm ezeket a mondatokat? Jellemzőek

a „felvilágosult, modern emberre", aki csak azt ismeri el valósá-

gosnak, amit látni, mérni, számlálni tud. Te is így vélekedsz?

Hadd mondjak el egy történetet: a nagykorú tyúk" törté-

netét.

Volt egyszer egy csirke. Egy baromfiudvarban lakdt. A ba-

romfiudvart kert vette körül, a kertet pedig kerítés. A csirke még

nagyon kicsi volt, és nem tudott felkapaszkodni a létrára. így

csak a kerítésig látott. Meg volt győződve, hogy a világ csak a

kerítésig terjed.

Egy napon a csirke születésnapját ünnepelte. Fontos nap volt

ez, mert ezen a napon lett nagykorú. A tyúkanyó odatipegett

hozzá, és azt mondta neki: „Gyermekem, most már nagykorú

tyúk lettél. Meg kell tudnod egy titkot: a világ nemcsak a kert ke-

rítéséig terjed. Mássz fel csak velem a létrára, és lásd meg: a vi-

lág azon Is túl terjed, egészen az erdőig."

„Beszűkült látóhatár" - mondod. Nem úgy gondolkodik-e sok

ember mint ezek a tyúkok? A világ számukra csak a kert kerí-

tósóig, vagy a következő hegyláncig, vagy talán még a csilla-

gos égig is terjed. De azon túl? „Isten...? Nem látom, tehát nincs!"

Kedves olvasóm, talán te is így gondolkodsz?

Akkor hadd kérdezzem: Hiszed-e, hogy az ember eljutott

a holdra? Hiszen nem voltál ott, és nem láttad saját szemeddel.

Mégis feltételezem, hogy ennek ellenére elhiszed, hiszen hírt

adott róla az újság, és a televízió is bemutatta. Pedig akár nagy-

arányú szélhámosság is lehet az egész. Azok a holdbéli felvéte-

lek, amelyeket „bizonyítóknak" tekintesz, talán trükkfelvételek

is lehettek, mint a tudományos-fantasztikus filmeken. Miért hi-

szel benne ennek ellenére?

A válasz: mert megvan benned a bizalom. Mert sok ember

van, aki tanúságot tesz a holdraszállásról. Mert hitelt adsz a ta-

núknak és a tudósítóknak. És most hadd tegyek egy nagy ug-

rást! Ha te hiszel a holdraszállás tanúinak, miért nem hiszel

Jézus Krisztus feltámadása tanúinak? Jézus Krisztus feltá-

madása a halottaiból, a világtörténelem tanúbizonyságokkal

legalaposabbban alátámasztott eseményei közé tartozik.

Hallgasd csak, miről számol be Pál apostol: „Eszetekbe

Juttatom testvéreim az evangéliumot..., hogy tudniillik Krisztus

meghalt a ml bűneinkórt az írások szerint. Eltemették, és -

ugyancsak az írások szerint - feltámadt a harmadik napon, és

megjelent Kéfásnak, majd a tizenkettőnek. Azután megjelent

több, mint ötszáz testvérnek egyszerre, akik közül a legtöbben

még mindig élnek, néhányan azonban elhunytak. Azután meg-

jelent Jakabnak, majd valamennyi apostolnak. Legutoljára pe-

dig mint egy torzszülöttnek, megjelent nekem is" (1 Kor 15,1.3-8).

Ezzel nyilván nincs bizonyítva Jézus Krisztus feltámadása. A

10

bizalom biztos alapja azonban megtalálható Itt, amelyre épít-

hetsz. Figyeljük csak meg, mit mond Pál: „akik közül a legtöbben

még mindig élnek"! Amikor a feltámadásról szóló híradások le-

írattak, akkor még bárkinek módjában állt megkeresni és ki-

kérdezni ezeket a szemtanúkat! Néhány száz férfit, és itt meg

nem nevezett számú asszonyt, akik mind látták a Feltámadottat!

Ez a bizalom hatalmas alapja!

Mindezekhez járul azonban egy sokkal jelentősebb „Tanú":

mindezen emberi tanúságtétel nem lenne kielégítő, ha maga Is-

ten nem ismerte volna e/ Jézus Krisztust mint az ó Fiát. Az

emberi híradások és jelentések mindennek ellenére lehetnek

tévesek. Mindig marad egy bizonytalansági tényező. Azáltal

azonban, hogy Isten maga támasztotta fel Jézus Krisztust a ha-

lálból, és tesz bizonyságot róla, a Szentírás tanúságtótele össze-

hasonlíthatatlanul nagyobb tekintélyt nyer, mint valamennyi

emberkószítette újság- és tv-híradás. „Elfogadjuk ugyan az em-

berek bizonyságtételét, de az Isten bizonyságtétele nagyobb;

mert az Isten bizonyságtétele az, amellyel Fiáról tesz bizonysá-

got. És aki hisz Isten Fiában, abban mégvan ez a bizonyságtétel.

Aki nem hisz az Istennek, az hazuggá teszi őt, mert nem hisz ab-

ban a bizonyságtételben, amellyel Isten bizonyságot tesz Fiáról.

Ez a bizonyságtétel pedig az, hogy Isten örök életet adott ne-

künk, és ez az élet az ő Fiában van. Akié a Fiú, azé az élet, aki-

ben nincs meg Isten Fia, az élet sincs meg abban" (Un 5,9-12).

Most valamit egyértelműen ki kell Jelentenünk: „Hitben járunk,

nem látásban" (2Kor 5,7). „Boldogok, akik nem látnak és hisz-

nek" (Jn 20,29). Ezt maga a feltámadott Úr Jézus mondta tanít-

ványainak már akkor, amikor még láthatóan velük volt. A hit

11

éppenséggel valami egészen más, mint a látás. „A hit pedig a

remélt dolgokban való bizalom, és a nem (!) látott dolgokról való

meggyőződós" (Zsid 11,1). A látás azonban mindig azt is tartal-

mazza: valami rendelkezésünkre áll, valami a kezünkben van,

tárgyszerűen. (így például a Magdalai Mária, amikor meglátta a

feltámadott Jézust és felismerte őt, meg akarta érinteni és ra-

gadni őt - Jn 20,17.) Ezt ne akarjuk, mert nem is tehetjük. Sem

Istent, sem az Űr Jézust nem birtokolhatjuk, Isten akar minket

birtokba venni. Felhív bennünket, hogy egész létezésünkkel,

egész lényünkkel legyünk az Övéi. Adjuk át neki magunkat,

mert ő önmagát odaadta értünk. Azt azonban nem várhatjuk el,

hogy a kezünkbe adja magát.

Isten transzcendens (érzékfölötti). Felülhaladja gondolko-

dási és felismerési horizontunkat. Sem értelmünkkel, sem érzé-

keinkkel nem tudjuk Őt felfogni. Jézus Krisztusban azonban

belép az immanenciába (a látható és megtapasztalható való-

ság), anélkül, hogy ő ebben feloldódnék. Kijelenti magát, de

nem adja magát rendelkezésünkre. Egészen emberré lesz, en-

nek ellenére egészen Isten marad. Ezt gondolkodásunkkal fel

nem foghatjuk, ennek ellenére valóság. Végső soron, ha Istenről

beszélünk, csak paradoxonban fejezhetjük ki magunkat. Érde-

mes erről elgondolkodnunk.

Hogyan Is állunk tehát a feltámadással? A feltámadást

nem lehet megérteni, mint ahogy Istent sem. Ha a feltámadást

önmagában akarnánk bizonyítani, akkor Istent is kutatásunk

„tárgyává" kellene tennünk. Ez pedig lehetetlen. Isten a történe-

lem Ura (alanya), nem pedig tárgya (objektuma). Mivel azonban

a feltámadásnak azt megelőző és azt követő eseménysorozata

12

van térben és időben, ezért megragadhatjuk a feltámadás „tör-

ténelmi keretét". Ez tehát azt jelenti: magát a leitámadást nem

ismerhetjük meg (a Biblia sehol sem írja le az Úr Jézus feltáma-

dásának folyamatát!) De történelmileg kimutathatjuk a fel-

támadással kapcsolatos kereteseményeket: az üres sírt;

azok tanúságtóteleit, akik látták a Feltámadottat; azt a nagy vál-

tozást, amely a tanítványokban végbement, miután találkoztak

a Feltámadottal. Ezek a keretesemények olyasfélék, mint a vilá-

gító bóják, amelyek jelzik, hogy köztük vízi út húzódik. így a tör-

ténelmileg is megragadható kereteseményekből visszakövet-

keztethetünk a központi eseményre: arra, hogy Jézus Krisztus

feltámadása valóban végbement.

) Magát a feltámadást tehát sem tagadni, sem bizonyítani nem

lehet; a keretesemónyek azonban igen jól bizonyíthatók. Né-

hány következő fejezetben ezeket vesszük vizsgálat alá.

E fejezet végén azonban feltétlenül meg kell még valamit

említenünk: ma már nincs olyan természettudós, aki vitathat-

ná, hogy csodák lehetségesek. A múlt században még hittek

az önmagában zárt természettudományos világképben. Hittek

a pontosan kiszámítható törvényekben és az előre kijelenthető

.természeti folyamatokban. „A természet nem tesz ugrásokat" -

' mondták. A természetben minden pontosan meghatározott mó-

don folyik le (determinizmus). Azt hitték, hogy boldogulhatnak

„Isten munkahipotézise" nélkül is, sőt azt, hogy őt teljesen ki kell

iktatni, hiszen „minden kiszámítható".

A 20. század elejétől azonban ez a világkép alapvetően

megrendült. Az einsteini relativitáselmélet messzemenően kér-

désessé tette azt az állítást, hogy minden folyamat előre ponto-

13

san kiszámítható. Az a felfedezés, hogy a tömeg ekvivalens

(egyenértékű) az energiával, a materializmustól való eltávolo-

dáshoz vezetett (materializmus = az a tan, amely szerint csak az

anyagi és látható világ a valóságos). A Max Plánokkal kezdődő

kvantumfizika végül arra az eredményre jutott, hogy „a termé-

szet tesz ugrásokat" („kvantumugrások"). A folyamatok (kivált

az atomi mikrokozmikus területen) nem számíthatók ki

egyértelműen. így pl. csak valószínűsítő megállapításokat

tehetünk arról, hogy mikor bomlik fel egy atommag, és mikor

alakul át az anyag. Ez a bizonytalanság átterjed a makrokozml-

kus, a látható területre Is (pl. kristályképződés). Az élő organiz-

musokat különben sem lehetett soha egy szigorúan

meghatározott világképbe beleerőltetni. Ha ezt mégis megtet-

ték (kísérletileg), odalett az élet.

A végső elöntés: nem létezik önmagában zárt, termé-

szettudományos világkép. Állandóan számítanunk kell az előre

nem láthatóra. Ez azt is jelenti: számolnunk kell csodákkal, Isten-

nel, feltámadással és túlvilággal. Ez nem jelenti azt, hogy mindez

bizonyítható. De azt sem állíthatja többé senki, hogy megcáfol-

ható, ahogyan a 19. század egyes természettudósai mondták.

Ha ennek ellenére egy természettudós ma azt állítja: „Bebizo-

nyítom nektek, hogy nincs Isten és nincs feltámadás", akkor ő

nem a legújabb tudományos álláspontra támaszkodik, - vagy

pedig ragaszkodik egy materiallsta-ateista világnézethez,

amelynek semmi értelmes, tudományos alapja nincs.

14

2. „Jézus feltámadása mítosz"

A nép száján a „mítosz" nagyon gyorsan azonosul a „mesé-

vel", a „szabadon kitalált történettel". Valójában azonban Igen

tekintélyes különbségek vannak köztük. Az újszövetségi feltá-

madástörténeteknek sem alakilag, sem tartalmilag nincs semmi

közük a mesékhez és hasonló dolgokhoz. Viszont találunk ben-

nük részben olyan nyelvi és gondolati képeket, amelyek a mí-

toszokra emlékeztetnek.

Mi is a jnítosz" tulajdonképpen?

Mítoszok akkor keletkeztek, amikor még nem létezett a vi-

lágnak értelemmel, tudományosan végzett vizsgálata. Tehát

igen korai időkből származnak. Akkoriban, amit nem érthettek

meg, megkísérelték szimbólumokban és Istenmondákban kife-

jezni. A mítoszok egy - bár nem történelmi -, de mégis valóságos

(részben túlvilág!) lót jelképes kifejezései. Tehát nem tisztán fan-

tázia szüleményei, hanem benyomásokhoz és tapasz-

talatokhoz kapcsolódnak. így az évszakok vagy a csillagos ég

lenyűgöző benyomása nyomán keletkeztek a természeti és

asztrális mítoszok. Minden jelenséget valamilyen istennel hoz-

tak kapcsolatba. Megsejtettek valamit abból a hatalomból,

amely a vallásos tapasztalatok és a természeti jelenségek mö-

gött áll, de nem ismerték azt valóságosan.

Elmondhatjuk:

a) A mítoszok történelmileg meg nem magyarázható vagy

történelem fölötti események vagy megfoghatatlan természeti

jelenségek emberi magyarázatára tett kísérletek.

15

2. A mítoszok (kivált a termékenységi mítoszok) újra meg új-

ra megismétlődő események (pl. az évszakok változásainak)

ábrázolásai.

3. A mítoszok mindezeket a történéseket jelképes, gyakran

istent formáló nyelven fejezik ki (a személytelen megszemélye-

sítése).

A teológus Rudolf Bultman azt állítja, hogy a Biblia is mitikus

forrásokból táplálkozik. Kivált az angyalokkal és démonokkal

kapcsolatos elképzeléseket, a csodás történéseket, az utolsó

időkre vonatkozó várakozásokat, de a „Krisztus halála által tör-

tént helyettes elégtételt" Is, és a feltámadásról szóló tanúbizony-

ságtételeket Is „mitologikusnak" mondja. Krisztus történetének

elbeszélésében (különösen a Fii 2,5-11-ben) felismerni véli az

ősemberről szóló iráni-gnosztikus megváltómítosz motívumait.

(Ez a mítosz arról szól, hogy egy Isteni lény leszáll a mennyből,

hogy megváltsa az emberiséget.) Bultman következtetése: a

Biblia minden olyan részletét, amely az őskeresztyénséget kö-

rülvevő világ mitikus elképzeléseire emlékeztet, mitológlátlaní-

tani kell. Ezeknek nem szabad történelmi jelentőséget

tulajdonítani. Ezt írja pl. az „Újszövetség és mitológia" c. művé-

ben: „A húsvéti esemény, mint Krisztus feltámadása, nem törté-

nelmi esemény."

Lehet-e a Szentírást, kivált Jézus Krisztus keresztjét és feltá-

madását összefüggésbe hozni a mítoszokkal? A válasz: Nem!!

a) A mítoszok az igazságot, a háttért kereső vallásos ember

törekvésének kifejezői. - Ezzel szemben a Szentírás a kijelen-

tett igazságot közli velünk: Jézus Krisztus mondja: „Én vagyok

az út, az (igazság) és az élet. Senki nem mehet az Atyához, csak

16

énáltalam" (Jn 14,6). A kérdés csupán az, hogyan lehet emberi

szavakba foglalni az Istentől jövő kijelentéstörténóst. Az emberi

nyelv tökéletlen eszköz. De hogyan szólalhat meg a tökéletes

Isten egy tökéletlen eszköz útján? A Biblia szerzői nem tehettek

mást, mint a Szent Szellem vezetésével emberi szavakkal és

képekkel fejezték ki az isteni kijelentést. Csak így vált és válik

az érthetővé. Ezek a képek alakilag hasonlíthatnak a mítoszok

képeire, tartalmilag azonban gyökeresen különböznek azok-

tól. A mítosz a kérdező és töprengő embert, a Biblia a válaszo-

ló Istent mutatja be.

2. Ezért a Biblia tudósításai - még ha mutatnak is részben ala-

ki hasonlatosságot a mitikus elbeszélésekkel - történelmi va-

lóságok. Isten ugyanis válaszol a világtörténelemben. Nem

elképzelt isteni lény, aki valamikor egyszer leszállt a mennyből,

hanem valóságosan és egészen emberré lett Fiában, Jézus

Krisztusban, amikor eljött az idők teljessége. A mitikus elbeszé-

lésekkel szemben a Biblia tele van a konkrét személyi, időbeni

és helységadatokkal.

3. A mítosz úgy tekinti a Megváltót, mint minden történelmen

túli általános igazság szimbólumát. - A Bibliában viszont Jé-

zus Krisztusról, a megfeszített, feltámadott és eljövendő Úrról

szóló híradásról van szó. Isten, aki Jézusban egészen emberré

lett, konkrét módon megtapasztalhatóvá lett a tanítványok

számára (és ma is megtapasztalható a tanúságtételek alapján).

4. Jézus Krisztus halála és feltámadása gyökeresen áttöri a

keletkezés és az elmúlás körforgását, amely a mitikus gondo-

latmenetekben uralkodik. A halál egyszer s mindenkorra le van

győzve. Aki hisz, az örök életet nyer Istennél. Isten munkálkodá-

17

sát nem ugyanannak a végtelen ismétlése jellemzi, hanem az

új teremtés egyetlenszerűsége.

e) Ismétlem: a mítoszok olyan vallásosság kifejezői, amely az

ember kereséséből fakad, de végül is megragad az emberi esz-

mékben. - Ezzel szemben a Biblia üzenete felülhalad minden

emberi képzelőerőt. Benne olyan valóság tör be a világba, ami-

lyennek az ember önmagától soha sincs birtokában. „Amit szem

nem látott, fül nem hallott..." (Ézs 64,3; 1Kor 2,9). A következ-

mény: Sokan nem tudják elhinni. „A keresztről szóló beszéd bo-

londság azoknak, akik elvesznek" (1Kor 1,18). Először még

maguk a tanítványok sem voltak képesek megérteni, hogy Jé-

zusnak szenvednie kell, meg kell halnia és fel kell támadnia

ezért a világért (Lk 18,34). Még amikor meglátták a Feltámadot-

tat, először akkor is vakok voltak, és nem tudták felfogni a tör-

ténés újszerűségét.

6. A keresztről és a feltámadásról szóló üzenet ezért gyöke-

resen más, mint bármi, ami addig törtónt, és sokaknak botrán-

kozás (1Kor 1). Éppen ezért a tanítványok is csak azért tudtak

hinni benne, mert a Feltámadott valóságosan, történetileg és

testileg megjelent nekik.

7. Jézus Krisztus, akit Isten igazolt, és aki valóban él (minden

más „vallásalapítóval" szemben), átfogó és abszolút igényét je-

lenti ki minden emberre. Ezért a pogány környezet már az

apostolok Idejében sem tűrhette a keresztyénsóget. Az a nagy

nyíltság, amely egyébként megvolt bennük minden új vallással

szemben, nem volt összeegyeztethető Jézus Krisztus abszolút

Igényével (Jn 14,6). Az, hogy a keresztyéneket üldözni kezdték,

hiteles bizonyíték arra, hogy ők valami gyökeresen mást hoz-

18

tak, mint a megtűrt mitoszvallások, halottünnepségek ós mlsz-

tárlumkultuszok.

3. „Jézus csupán tetszhalott volt"

Olykor elhangzik az az állítás, hogy Jézus a kimerültségtől és

vérveszteségtől elájult ugyan, de nem volt halott. A sírkamra hű-

vösében Ismét magához tért, és azután találkozott híveivel. Ez

ellen szól:

1. Jézus halála az egész Újszövetségben a legjobban tanú-

sított esemény. Igehelyek Idézése szükségtelen.

2. Jézus már keresztre feszíttetése előtt olyan gyönge volt,

hogy másvalakinek kellett vinnie a keresztjót (Lk 23,26 kk.).

3. A kereszten kitört Jézusból a háláik/áltás (Mk 15,37). Amit

abban a helyzetben aligha tudott volna színlelni.

4. „Az egyik katona lándzsájával átszúrta az oldalát, amely-

ből azonnal vér ós víz jött ki" (Jn 19,34). Ez orvosilag egyértelmű

Jele annak, hogy Jézus halott volt (a vér elváltozása).

5. A katonák, akik nyilván már számos keresztrefeszítós-

ben vettek részt, annyira meg voltak győződve Jézus haláláról,

hogy nem törték el lábszárcsontjait (amit egyébként megtettek,

hogy a halált siettessék és a halál kínjait megrövidítsék) (Jn

19,33).

f) Az evangélisták beszámolnak róla, hogy a keresztre feszí-

tés estéjén Arlmátlal József elment Pilátushoz, ós elkérte tőle

Jézus holttestét, és csak ezután vették le Jézust a keresztről (Mk

15,42 kk.). Ez arra utal, hogy Jézus a halálkiáltása után még egy

19

Ideig, talán órákon át Is a kereszten függőt, s ezért nyilván ha-

lottnak kellett lennie (még ha halálkiáltása színlelt Is lett volna).

g) Ha Jézus a régi, meggyötört, és a vórvesztesség által le-

gyöngült testében Jött volna elő a sírjából (hogyan tudta volna a

nehéz, lepecsételt sziklatömböt elmozdítani?), akkor nyilván

senki nem Ismerte volna el mint a halál legyőzőjót és az élet fe-

jedelmét.

h) A feltámadt Úr Jézusnak tehát új, megváltozott testi mi-

volttal kellett bírnia (vö. 1Kor 15,35; 2Kor 5,1 kk.). Erről több-

ször Is szó esik megjelenéseikor. Áthatol a falakon, megjelenik,

azután eltűnik a megrettent tanítványok szeme látára. Ez a

test a ml kópzelőerőnk dimenzióival nem fogható fel. Valami

egészen új kezdődött itt el, olyasvalami, amire Pál dadogó em-

beri szavakkal csak utalni tud: „Elvettetik romlandóságban,

feltámasztatik romolhatatlanságban; elvettetik gyalázatban,

feltámasztatik dicsőségben; elvettetik erőtlenségben, feltá-

masztatik erőben. Elvettetik érzéki (pszichikus) test, feltámasz-

tatik szellemi erőben. Ha van érzéki test, van szellemi test Is"

(1 Kor 15,42-44).

Ez ellentmond az iszlám állításának, amely szerint másvala-

kit feszítettek meg Jézus helyett, és Jézus változatlanul, mint

azelőtt, találkozott tanítványaival. A már fesorolt érvek mellett a

következő további érvek szólnak e nézet ellen:

I) Mind a római hatóságok, mind a zsidók, mind a tanítványok,

valamint a kereszt alatt álló asszonyok (köztük Jézus anyja is)

Ismerték Jézust, és tudták, hogy ő az, aki a kerszten függ.

j) Aligha képzelhető el, hogy találhattak volna egy hason-

mást, aki annyira hasonlított volna Jézushoz, hogy senki nem

20

vette volna észre a csalást, és hajlandó lett volna elvállalni Jé-

zus helyett a gyötrelmes keresztrefeszítést.

k) Jézus esetleges ikertestvéréről sehol nem találunk emlí-

tést. Jézus személyének és születésének páratlan volta kizárja,

hogy ikertestvére lehetett volna. A tanítványok ismerték Jézus

családját, és tudtak volna Ikertestvéréről, ha létezett volna ilyen.

Nem dőltek volna be Ilyen csalásnak.

I) Kizárólag az élő, feltámadt Krisztus, új, elváltozott testi

mivoltával ébreszthette újra a tanítványok hitét (lásd a követke-

ző fejezetet).

4. „A tanítványok ellopták Jézus testét"

Itt arról a kérdésről van szó, miért volt üres Jézus Krisztus

sírja. Azt, hogy a sír üres volt - tekintettel a történetileg megál-

lapítható Jelekre - nehezen lehet vitatni. Ugyanis:

1. Még Jézus ellenségei sem vitatták ezt. Kényszerítve

érezték magukat, hogy elindítsanak egy hazugságot, hogy az-

zal magyarázzák a sír üres voltát, és hogy agyonhallgassák Jé-

zus feltámadását (Mt 28,11-15; vö. ezzel a rabbinisztikus

Irodalmat mind a mai napig). Lásd a következőkben az f. pont

alatt Is.

2. Az evangéliumok szerint az első tanúk, akik az üres sírt

látták, asszonyok voltak (Mk 16,1 kk. stb.). Abban a korban

azonban az asszonyok nem tanúskodhattak a bíróság előtt. Ki-

jelentéseiket értéktelennek tekintették. S hogy az evangéliu-

mok mégis asszonyokat neveztek meg első tanúként, az

21

bizonyítja az üres sír felfedezéséről szóló híradások igaz voltát.

3. A tanítványok számára az üres sírnak először nem volt

bizonyító értéke a feltámadásra nézve. Az asszonyok közlésé-

re támadt első rekaclójuk hltetlenkedés és spekuláció volt. Nem

tudták maguknak megmagyarázni az üres sírt. Csak később,

Jézus Krisztus megjelenései láttán lett számukra jelentős. Mind-

ez ama feltételezés ellen szól, hogy kitalálták a sír ürességét,

hogy így bizonyítsák a feltámadást. Pontosan fordított a helyzet:

a feltámadás valósága győzte meg őket arról, hogy miért volt

üres a sír.

4. Végül gondoljuk csak meg: a tanítványok állítása, hogy

Jézus Krisztus feltámadott, egy napig sem tarthatta volna ma-

gát Jeruzsálemben, ha a sír nem lett volna valóban üres. Min-

denki mondhatta volna: Nézzétek, hiszen még mindig ott

fekszik! - Már pedig a sírban nem volt található semmilyen holt-

test.

És ezzel szertefoszlik az az ellenvetés is, mintha Jézus holt-

testét a főpapok, farizeusok vagy a római hatóságok lopták vol-

na el. Mert ez esetben, amikor a tanítványok azt állították, hogy

Jézus feltámadt, Jézus ellenfelei feltétlenül előadták volna a

holttestet, és azzal bizonyították volna, hogy Jézus halott. Csak-

hogy a holttest nem volt náluk!

így már csak azzal kell foglalkoznunk, vajon a tanítványok

lopták-e el Jézus testét.

e) Már a főpapok és a farizeusok is foglalkoztak ennek a le-

hetőségével, és ezt megelőzendő, a sírt őrizték és lepecsé-

telték (Mt 27,62-66). Az, hogy a szolgálatban levő őrök

22

elaludtak volna, szerfölött valószínűtlen, mivel a Római Biroda-

lomban ilyesmit többnyire halállal büntettek.

6. Amikor azután Jézus teste mégis eltűnt a sírból, a főpapok

és vének voltak azok, akik tudatosan indították el azt az állí-

tást, hogy a tanítványl lopták el őt. Megvesztegetéssel vették

rá az őröket, hogy ezt terjesszék. „El is terjedt ez a szóbeszéd a

zsidók között mind a mai napig" (Mt 28,15).

7. Igencsak kérdéses, hogy a teljesen elbátortalanodott ta-

nítványok Ilyesmit megtettek volna, ők Jézusban a dicsőséges

Messiást várták, aki Izraelt megszabadítja az Idegen római ura-

lom alól (Csei 1,6). Szemükben a keresztrefeszítés szégyenletes

dolog volt! A zsidók törvénye szerint „Átkozott, aki fán függ" (Gal

3,13; az 5Móz 21,23 szerint). Jézus eme lépését a tanítványok

képtelenek voltak felfogni, mivel ők még mindig a zsidó hagyo-

mány alapján álltak.

Péter vissza is akarja tartani Jézust attól, hogy rálépjen a

szenvedés útjára („Isten mentsen, Uram, ez nem történhet meg

veled" - Mt 16,22). Amikor Jézus mégis ezen az úton megy to-

vább, Péter megtagadja, és keservesen sír - mivel megtagadta

Jézust, s mivel reményei füstbe mentek (Mt 26,69-75). Az evan-

géliumok újra meg újra beszámolnak arról, hogy Jézusnak a

szenvedésével, halálával és feltámadásával kapcsolatos jö-

vendöléseit nem értették. („Ez a beszéd rejtve maradt előttük,

és nem értették meg a mondottakat" - Lk 18,34.) A tanítványok

szemében Jézus teljes kudarcot vallott. A keresztrefeszítés tör-

ténete alig említ egy-egy tanítványt, tehát azok nyilván elfordul-

tak tőle. Jézus ezt előre megmondta nekik: amikor megverik a

pásztort, „elszólednek a nyáj juhai" (Mt 26,31). És ezek a tanítvá-

23

nyok lettek volna hajlandók arra, hogy ellopjanak egy holttestet,

és azután Jézust mint a Szabadítót hirdessék?

h) Ezért kellett valami rendkívülinek, egy kívülről Jövő ese-

ménynek végbemennie ahhoz, hogy a tanítványok életében

előidézze azt a látványos változást, amelyről számunkra hírt

ad az Újszövetség. Egy kicsiny, csüggedt csoportból bátor hit-

vallók és mártírok lettek, akiket sem börtön, sem kínzás, sem

éhezés, sem halál nem tartott vissza attól, hogy bátran hirdes-

sék: Jézus Krisztus feltámadt a halottak közül. Ezt a változást

csak egy valóságos esemény, mégpedig a feltámadás magya-

rázhatja, de legkevésbé valamiféle tudatos félrevezetés.

I) A lopás és csalás nem egyeztethető össze a tanítványok

hitbeli magatartásával. Róluk, az igazság bizonyságtevőiről, le-

hetetlen föltételezni, hogy hazugságot tettek volna igehirdetésük

alapjának.

J) Végül a lopás ténye ellen szól az Is, hogy a leplek, ame-

lyekbe a halottat beburkolták, gondosan összehajtogatva ott

voltak a sírban (Jn 20,6 kk.). Egy sírrabló aligha vette volna ma-

gának a fáradtságot, hogy a lepleket ilyen gondosan összehaj-

togassa.

k) Elismerjük: az üres sír utal ugyan a feltámadásra, de nem

bizonyítja azt. Kettős jelentésű marad. De Jézus Krisztus meg-

jelenései további bizonyságot szolgáltatnak: Jézus Krisztus

feltámadt!

24

5. „A tanítványok mindezt csak beképzelték ma-

guknak"

Az Úr Jézus megjelenéseit sokan megkérdőjelezik, és „lá-

tomásokról", „tömeges halluclonációkról" és „szubjektív élmé-

nyekről" beszélnek. Azt állítják, hogy Jézus nem támadt fel

testileg, hanem a tanítványok elképzeléseiben. A tanítványok

hite „alkotta" a feltámadást, nem pedig a valóságos feltámadás

alkotta a hitet. - A teológus Rudolf Bultmann úgy véli: nincs jelen-

tősége annak, hogy Jézus konkrétan, valólágosan és testileg

feltámadt-e vagy sem (Bultmann gyakran beszél „vizionális él-

ményekről"). Fontos az, hogy a feltámadás mind a mai napig fo-

lyamatosan történik, mégpedig mindig ott, ahol a keresztről és a

feltámadásról szóló Ige a prédikációban bennünket eltalál.

1. Emögött az az - önmagában helyes - megfigyelés áll, hogy

mint történeti esemény, csak a tanítványok hite ragadható

meg egyértelműen, nem pedig a feltámadás mint olyan. Ebből

azonban arra következtetni, hogy ezért Jézus Krisztus feltá-

madása nem történelmi tény - rövidlátásra vall. A feltámadás

maga történelmileg nem bizonyítható, de feltámadás nélkül a ta-

nítványok hite, ami viszont történelmileg bizonyítható, értelmet-

len.

2. Mert, amint már rámutattunk, a feltámadás előtt a tanítvá-

nyok már egyáltalán nem hittek Jézusban. Olyanok voltak, mint

Bgy szétszórt nyá). Még amikor látták is a Feltámadottat, akkor

sem tudták elhinni a feltámadást, és reakciójuk először félelem,

kétség és vakság volt. Csak Jézus Krisztus feltámadásának

25

tényszerű volta tudta /újra/ feléleszteni hitüket, és ösztönözni

őket misszionáriusi buzgóságra és áldozatkészségre.

3. Az, hogy az Idők végén valamennyi halott feltámad, a zsi-

dók számára megszokott elképzelés volt, de nem egyet-

lenegynek feltámadása az Idők lejárta előtt (s ráadásul még

üdvigénnyel). Nagyon nehéz belátni azt, hogy a zsidó talajról

származó tanítványok beképzelték volna maguknak Jézus

Krisztus feltámadását, s méghozzá mint valami vágyálom

megvalósulását. Igaz, Jézus előre megjövendölte feltámadá-

sát, tanítványai azonban nem értették szavait (Lk 18,34). Csak

maga a Feltámadott tudta számukra megvilágítani azt, ami (már

az Ószövetségben, pl. Ézs 53-ban) meg volt jövendölve felőle,

de amire nemigen figyeltek (Lk 24,25-31).

4. Pál apostol tekintélyes számú tanúról beszél, akik mind

látták a feltámadott Úr Jézust (1 Kor 15,5-9). A legkülönbözőbb

emberekről van szó. Normális körülmények között az embe-

reknek csak egy bizonyos része hajlamos a hallucináclóra. így

pl. elképzelhető ez az érzelmi típusú Magdalai Máriánál, aki rá-

adásul még az egykori megszállottság bélyegét viselte (Jézus

hét gonosz szellemet űzött ki belőle; Lk 8,2). Ugyanakkor nehe-

zen képzelhető el, hogy olyan szilárd férfiaknak, mint amilyenek

a későbbi „oszlopapostolok", Jakab, Péter és János voltak, hal-

lucinációlk lettek volna. Még nehezebben képzelhető el, hogy

ugyanazt a hallucinációt élték át.

5. Kizárható a látomások „láncreakciója" is, mivel a megjele-

nések különböző időben történtek. Nem voltak kapcsolatosak

bizonyos helyekkel és hangulatokkal sem, amelyek a halluclo-

nációk számára kedvezőek lettek volna. Találkozott Jézus

26

Krisztus a tanítványaival a kertben, az utcán, a tóparton és egy

egészen „józan" szobában is.

f) Aki beteges kónyszerképzetek miatt szenved, az újra meg

újra átéli azokat. Jézus Krisztus megjelenései azonban negyven

nap elteltével hirtelen megszűnnek, amikor az Úr Jézus a

mennybe megy (Csel 1). (Ez alól bizonyos kivétel Pál, aki há-

rom év múlva találkozik az Atyához felemeltetett Krisztussal;

Csel 9,1-6).

g) Vajon leírták volna az evangélisták a tanítványok kétel-

kedését, ha a feltámadás csak hitük terméke lett volna? Több-

ször kifejezetten hangsúlyozzák, hogy a tanítványok már a

Feltámadottal való találkozáskor Is kételkedtek (tehát nem-

csak utólag, amikor már elgondolkozhattak a történteken). Ez

szintén azt bizonyítja, hogy a találkozások éber érzékkel men-

tek végbe.

h) Az evangélisták nagy súlyt helyeznek Jézus Krisztus

feltámadásának testi mivoltára. Leírják, ahogyan eszik, meg-

töri a kenyeret, ahogyan engedi, hogy megérintsék stb. A kétel-

kedő Tamás a kezét sebeire helyezheti (Jn 20,24-29). Ez is

mutatja annak az állításnak abszurd voltát, hogy csak elképzel-

ték a feltámadást.

I) A valóban feltámadott Krisztus felszabadító, életadó ereje

nélkül hitünk halott, törvényeskedő „muszáj" lenne, önmagunk-

ra erőltetett kényszerképzet, mi pedig „minden embernél nyo-

morultabbak lennénk. Ámde Krisztus feltámadt a halottak

közül" (1 Kor 15,19-20).

27

6. „Miért csak a követőinek jelent meg Jézus?"

„Ha mindenkinek megjelent volna, mindnyájan hittek volna

benne. De így... Hátha a tanítványok mindezt mégiscsak kitalál-

ták." Ez az ellenvetés több szempontból is sántít.

1. Tanítványai nagyrészt már nem voltak tanítványai. Kétel-

kedtek Jézusban. Még Péter Is megtagadta Jézust. Szétszóród-

tak a szélrózsa minden irányába, és részben visszatértek régi

mesterségükhöz. így pl. a feltámadott Jézus Krisztus Péterrel és

másokkal - halászat közben találkozott (Jn 21,1-14). Csupán és

kizárólag azáltal nyertek új megbízatást, és lettek az evangéli-

um bizonyságtevői, hogy a Feltámadott valósággal megjelent ne-

kik.

2. Jézus Krisztus megjelent Jakabnak, vér szerinti testvéré-

nek, aki az Ő földi élete idején nem hitt benne (1Kor 15,7; Mk

3,21). - Jézus Krisztus megjelenik Saulusnak, a későbbi Pálnak,

aki szintén nem hitt az Úr Jézusban, sőt még üldözte is a keresz-

tyéneket (Csel 9,1-6). Jézus Krisztus nemcsak korábbi követő-

inek jelenik meg, hanem olyan embereknek is, akikkel terve

van.

3. Természetesen nagyon helyes is, hogy Jézus Krisztus (fon-

tos kivételektől eltekintve) elsősorban (egykori) követőinek je-

lenik meg. Ennek oka az lehetett, hogy ők, mint a tanító és

szenvedő Jézus útitársai, kiváltképpen méltattak, és képessé

tétettek arra, hogy Krisztus tanúi legyenek mások számára. így

ahhoz, hogy valaki apostol legyen, szükséges, hogy szemtanúja

legyen az Úr Jézus életének és feltámadásának (Csel 1,21-22).

28

4. Kérdéses, hogy akik korábban elutasították őt, hittek vol-

na benne, ha megjelent volna nekik. A legtöbbjüknél az elva-

kultság nyilván még nagyobb lett volna. Hiszen előzőleg sem

hittek benne szavai, csodálatos tettei, sőt halottámasztásai elle-

nére sem. A főpapok és vének az üres sír láttán sem gondol-

kodtak el, hanem a legsürgősebb tennivalójuknak azt tartották,

hogy egy kitalált állítást terjesszenek el. A valóságos feltáma-

dásnak minden gondolatát elfojtották. így fel kell tételeznünk,

hogy Jézust akár még egyszer keresztre feszíthették volna. Az

Ilyen megkeményedett szívek nem érdemlik meg, hogy Jézus

Krisztus megjelenjék nekik. Ezért jelent meg az Úr Jézus csak a

kiválasztottaknak, akiket tanúbizonyságul rendelt. „Közösség-

ben van az Úr az őt félőkkel, szövetségére tanítja őket" (Zsolt

25,14).

5. Megállapítható tehát: Nem minden ember - sőt, valószínű-

leg csak nagyon kevés - hitt (még) az Úr Jézusban, amikor talál-

kozott vele. De mindazok, akikkel találkozott, hívőkké lettek e

találkozás által.

7. „Miért nem ismerték fel azonnal a feltámadt Jé-

zust?"

A tanítványok a Tibériás-tengernél nem ismerték fel azonnal

az Úr Jézust (Jn 21,1 kk.). Mária először a kertésznek tartotta őt

(Jn 20,11 kk.). Az emmausi tanítványok csak a kenyér megtö-

réséről ismerték fel (Lk 24,13 kk.). - Nem lehet-e szó itt személy-

tévesztésről? Vagy vágyálomról: vágy, hogy másvalakiben

29

Jézus Krisztust lássák viszont? Ezeket a kérdéseket is tisztázni

lehet.

1. Annak fő oka, hogy eleinte nem Ismerték fel őt, nyilván az,

hogy az Úr Jézusnak a feltámadás után megváltozott teste

volt, amellyel képes volt falakon átmenni, megjelenni és eltűnni.

Ezért a tanítványok először szellemnek vélték (Lk 24,37). Az

1 Korintus 15 csodálatosan írja le ezt a testet. Ennek ellenére Jé-

zus Krisztus egyértelműen felismerhető, mint az Úr, aki az Igé-

ben kijelenti magát, aki jeleket és csodákat tesz, és aki új

közösséget alapít. Megmutatja sebhelyeit, és ezáltal egyértel-

műen felismerik: ő az, aki megfeszíttetett és meghalt.

2. Valójában senki sem számolt egy feltámadással. A ta-'

nítványok Jézusnak ezzel kapcsolatos kijelentéseit nem értet-

ték (Lk 18,34). A feltámadott Úr Jézusnak először meg kell

magyaráznia, hogy őbenne ószövetségi jövendölések telje-

sedtek be, és csak azután ismerték fel őt (Lk 24,27 kk.).

3. A tibériás-tengernél való találkozás éjszaka, illetve hajna-

li derengéskor törtónt. Jézus Krisztus a parton állt, és a halászó

tanítványok, akik éppen csak hallótávolságban lehettek, nem

ismerhették fel azonnal. Amikor azonban majdnem partot értek,

elsőként az a tanítvány Ismerte fel a Feltámadottat, akit „Jézus

szeretett" (Jn 21 kk.).

4. Gyanítható, hogy Mária annyira elmerült gyászában, hogy

nem tekintett fel a férfira, aki hirtelen megállt a sírnál mellette. A

könnyektől sem láthatott tisztán. Jézus Idejében az asszo-

nyokban azonfelül volt egy bizonyos gátlásosság, hogy Ismeret-

len férfiakkal beszéljenek. Csak amikor meghallja az ő szájából

30

a Jól ismert hangon a maga nevét, ismeri fel az Úr Jézust (Jn

20,11-16).

e) Isten maga zárja be először a tanítványok szemét (Lk

24,16 - emmausl tanítványok). Azt akarja, hogy először az Ige

győzze le őket, mielőtt az Úr Jézust testileg is felismerik. Ezért

csak akkor nyitja meg a tanítványok szemét, amikor már Jézus

Krisztus megszólítja őket, vagy valami Jelt cselekszik. Az Ige ki-

Jelentése nélkül a megjelenések szótlan jelenségek lennének,

alávetve önkényes magyarázatnak. Az Ige által azonban ezek

egyértelmű eseménnyé, egyúttal hitébresztő igehirdetéssé vál-

tak. Már itt látható tehát a tendencia: „Boldogok, akik nem látnak

és hisznek" (Jn 20,29). Jézus Krisztus még látható, a hitnek azon-

ban nem szabad ebbe kapaszkodnia, mert különben az nem hit. -

Az első tanúknak azonban Isten végül mindig megnyitja a sze-

mét, úgyhogy felismerik az Úr Jézust. Ezek szemtanúk, s

egyúttal a hit tanúi, megrendíthetetlen tanúk számunkra, akik

nem látásban élünk.

8. „Olyan sok ellentmondás taláható a feltáma-

dásról szóló beszámolókban"

Valóban így látszik - legalábbis első pillantásra. Néhány pél-

da erre: Először Is megállapítható, hogy minden evangélista a

húsvéti beszámolónak csak egy-egy részletét Ismerteti. János

szerint egy, Máté szerint kettő, Márk szerint három, Lukács sze-

rint pedig egész sor asszony volt Jézus sírjánál. Márk és Máté

szerint egy angyallal találkoznak, Lukács szerint kettővel. Máté

31

és Márk szerint Jézus megparancsolja tanítványainak, hogy tér-

jenek vissza Gallleába, Lukács szerint pedig, hogy maradjanak

Jeruzsálemben.

Valóban ellentmondásokról van itt szó? És ha igen, akkor ez

a húsvéti történet történelmi hitelessége ellen szól?

1. Az evangélisták nem a huszadik század irodalom szoká-

sai szerint jártak el, amelyek a lehető legteljesebb ábrázolásra

törekednek. Az eseményekről hitelre méltó és Igaz bizonysá-

got akartak adni. „Sok más Jelt is tett Jézus a tanítványok sze-

me láttára, amelyek nincsenek megírva ebben a könyvben.

Ezek pedig azért Írattak meg, hogy higgyetek..." (Jn 20,30-31).

Elsősorban tehát nem a teljességre törekedtek. Az antik és zsi-

dó jog szerint: „Két vagy három tanú szavával lehet érvényes

egy ügy" (5Móz 19,15). Ennek megfelelően elegendő volt két

vagy három megjelenés leírása. Ebből világosan kitűnik, miért

nem találunk meg minden húsvéti megjelenést valamennyi

evangélistánál, hanem mindig csak egy részt. Az evangéliumok

nem mondanak ellent egymásnak, hanem kiegészítik egymást.

2. De hogyan kerülnek a különböző evangéliumokba a sze-

mélyekkel, hellyel és időponttal kapcsolatban egymástól eltérő

híradások? A teológus Karsten Bürgener számos példával ki-

mutatja, hogy az evangélisták (általunk ma nehezen érthető)

gondolkodásmódja alapján a híradásaik általános ismertetőjele

a töredékesség.

Bürgener a következő módszerekről beszól:

- „Egyes személyek meg nem említésének módszere": em-

lítés nélkül maradnak azok a személyek, akiket a szerző nem

tekint fontosnak. így pl. János beéri azzal, hogy csupán Magda-

32

lai Máriáról számoljon be, akit a Feltámadott megszólít (János

egyébként is egész evangéliumában nagy súlyt helyez Jézus

szavaira és beszédeire).

- „Hiányzó hely- és Időadatok módszere": ez azt jelenti, hogy

„valahányszor az Újszövetségben valamilyen új eseményről ol-

vasunk, anélkül, hogy utalást találnánk az előzőleg elmondott

esemény és az új esemény közti közvetlen időbeni összefüg-

gésre, akkor számolnunk kell azzal, hogy a két esemény között

egy bizonyos, hosszabb vagy rövidebb idő telt el." Ebből egyút-

tal egy (hirtelen) helyszínváltozás lehetősége is következik,

amelyről az evangélium kifejezetten nem szól. Ilyen helyi és idő-

beli fordulópontokat tételez fel Bürgener a Máté 28,1-8 (9-15)

16-20; Márk 16,9-11 (12-13) 14 (15-18) 19-20; Lukács 24,13-43

(44-49) 50-53 között.

E feltételezés alapján időbeli egymásutánba sorolhatjuk pl. a

Feltámadott jeruzsálemi és galileai megjelenéseit, és nem kell

bennük ellentmondást látnunk. A Lukács 24,49 és 24,50 között

is bizonyos időnek kellett eltelnie, hiszen Jézus - Lukács egy to-

vábbi híradása szerint (Csel 1) - a húsvét hétfői találkozás után

nem tért vissza azonnal a mennybe.

- „A kollektív kifejezésmód módszere": a feltámadott Jézus

Krisztus tizenegy vagy tíz apostollal találkozik, mivel Júdás már

nem ólt, és Tamás időnként távol volt. Mégis ezt olvassuk az

IKorintus 15,5-ben: „megjelent... a tizenkettőnek." A János 20-

ban is a „tizenkettőről" van szó, akikkel Jézus Krisztus találko-

zott; íme, egy határozott fordulat, egy kollektív kifejezésmód,

hiszen a „tizenkettő" a szent teljesség száma.

33

3. Ennek ellenére is maradnak különbségek az evangéliu-

mokban, mindenekelőtt az egyes események lefolyását illető-

en. Itt azonban gondolnunk kell arra, hogy akik az eseményeket

feljegyezték, nem tartottak maguknál jegyzőkönyvet, hogy

abban minden részletet pontosan feljegyezzenek. Az esemé-

nyekről először azok közvetlen átélől, tehát a sírhoz menő

asszonyok számoltak be, és csak később írták le azokat, az

evangélisták a Szent Szellem vezetésével (vö. Lk 1,1-4). Ha fi-

gyelembe vesszük ezt a tényt, akkor csak csodálkozni tudunk

a belső egyezések nagy számán.

4. Ráadásul, mindezek ellenére megmaradó eltérések ép-

pen ^hitelességbizonyítékai. Ha leírásukat cenzurázták vol-

na, nyilván eltüntették volna a különbségeket. De hogy ezt nem

tették, éppen az mutatja a rájuk maradt szájhagyomány iránti

tiszteletüket, és éppen az általuk leírt események valóságos

voltát.

5. A híradások hitelességéről tanúskodik még az Is, hogy

olyan tanúkat Is megneveznek az evangéliumok, akiknek ak-

koriban nem volt valami nagy tekintélyük, pl. a Lukács 24 két

teljesen Ismeretlen tanítványt (emmausl történet), vagy pedig az

(akkoriban jogilag teljesen jelentéktelen) asszonyokat az üres

sírnál (akiket az apostolok eleinte egyáltalán nem vettek komo-

lyan). Az, hogy mégis megnevezik ezeket, bizonyítja, hogy az

evangélisták az események lefolyásának lehető legpontosabb

leírására törekedtek.

34

9. „Hiszek a lélek halhatatlanságában"

Ez a pogány tan Platón görög filozófus (Kr.e. kb. 427-347)

nyomán lett népszerű a nyugati világban, és részben ma is tartja

magát. A tan követői úgy vélik, hogy a kereszt és Jézus Krisztus

feltámadása nélkül Is örök élet vár az emberre. Szerintük csak

a test hal meg, a lélek azonban elpusztíthatatlan és örökké él.

A lélek a testtől való elválása után újra testet ölthet (reinkar-

náció); szabadon létezhet tovább a testtől függetlenül, vagy fej-

lődhet is, míg végül felolvad az Istenségben (evolúció). A

halhatatlanság tana időtlen és történelmietlen eszme jelleget

hordoz magában. Ellentéte a keresztyén feltámadás reménysé-

gével több ponton Is nyilvánvaló:

1. A halhatatlanság tana nem számol a vétek, a bűn és a kár-

hozat halálos valóságával. Ezért nem Is tud semmilyen meg-

váltásról Krisztus által. A filozófiai halhatatlanság örök

elveszést jelent. - A keresztről és a feltámadásról szóló keresz-

tyén üzenet azonban komolyan veszi a vétket, a bűnt és a kár-

hozatot, és megváltást ígér mindazoknak, akik Jézus

Krisztusban hisznek.

2. A filozófiai halhatatlanság-eszme történelmietlen. Semmi

valós kapcsolata nincs az egyes emberek létezésével. A filozó-

fusok agyából származik, és mintegy „lebeg a világ fölött". - Jé-

zus Krisztusban viszont Isten eljön a világba. Jézus Krisztusban

Isten eljön hozzánk. Az Úr Jézus mindazokat, akik benne hisz-

nek, egészen beleviszi keresztjébe és feltámadásába. Csak ez-

által megy végbe az ember megváltása és megváltozása. „Ha

pedig meghaltunk Krisztussal, hisszük, hogy vele együtt élni is

35

fogunk. Hiszen tudjuk, hogy Krisztus, aki feltámadt a halottak

közül, többé nem hal meg, a halál többé nem uralkodik rajta.

Mert aki meghalt, az meghalt a bűnnek egyszer s mindenkorra,

aki pedig él, az az Istennek él. Ezért ti is azt tartsátok magatokról,

hogy meghaltatok a bűnnek, de éltek az Istennek, a Krisztus Jé-

zusban" (Rom 6,8-11).

D. JÉZUS KRISZTUS FELTÁMADT!

Nyilvánvaló, hogy nem válaszoltunk meg minden kér-

dést. És minden lehetséges választ sem tudtunk itt megad-

ni. Mégis remélem, sikerült megmutatni: Igencsak

találhatunk érveket Jézus Krisztusnak a halottak közül va-

ló feltámadása mellett. Foglaljuk most össze még egyszer rö-

viden a legfontosabb érveket:

a) Az üres sír. to., hogy a sír üres volt, meglehetősen egyér-

telműen bizonyítható. Jézus holttestét nem lehetett megtalálni,

különben a hatóságok nyilván bemutatták volna, hogy ezzel cá-

folják a tanítványok húsvéti üzenetét. De magát a feltámadást

ez még nem bizonyítja.

b) A Feltámadott megjelenéseiről és önkijelentéseiről

szóban, valamint jelképes cselekedetekben többszörösen és

konkrét módon tanúskodik az Újszövetség. Pál több, mint 500

szemtanúról beszél, akiknek egy részénél annakidején még

kérdezősködni lehetett.

36

3. A tanítványok megváltozása csak valamilyen megren-

dítő élménnyel magyarázható. A kicsiny, csüggedt seregből áll-

hatatos, bátor hitvallókká lettek. Nem riadtak vissza sem

éhségtől, sem üldöztetéstől, sem fogságtól, sem haláltól, csak bi-

zonyságot tehessenek arról, amit átéltek. Ez az élmény egyér-

telmű tanúságtételük szerint Jézus Krisztus feltámadása volt.

4. Azok az ószövetségi jövendölések, amelyek egyetlen

személy (üdvöt hozó) feltámadására vonatkoznak, csak Jézus

Krisztus feltámadásának fényében érthetőek. A tanítványok is

csak akkor értették meg ezeket az igehelyeket, amikor a feltá-

madott Úr Jézus megmagyarázta azokat nekik (Lk 24,13 kk.).

Fontos Igehelyek:

- Zsoltár 16,10: „Mert nem hagysz engem a holtak hazájában,

nem engeded, hogy híved leszálljon a sírba."

- Az egész 22. zsoltár (Jézus imádsága a kereszten), kivált

annak 22. és 25. verse: Szabadíts meg az oroszlán szájából...

segélykiáltását meghallgatja."

- Ézsalás 53, különösképpen a 10-11. vers: „De ha fel is ál-

dozta magát jóvátételül, mégis meglátja utódait, sokáig él. Az Úr

akarata célhoz jut vele. Lelki gyötrelmeitől megszabadulva látja

őket, és megelégedett lesz. Igaz szolgám sokakat tesz igazzá

ismeretével, és ő hordozza bűneiket."

Ezzel sűrűsödnek annak bizonyítékai, hogy Jézus Krisztus

feltámadása ténylegesen, konkrétan ós test szerint végbement.

Mindez azonban még mindig nem végérvényes bizonyíték.

„Mert most tükör által, homályosan látunk, akkor pedig szín-

ről színre; most töredékes az ismeretem, akkor pedig úgy fogok

ismerni, ahogy engem is megismert az Isten" (1Kor 13,12). Mln-

37

den azon múlik, hogy Isten megismer bennünket. A Bibliában a

„megismerni" szó mindig azt is Jelenti: „közösségben lenni." Jé-

zus Krisztus keresztje és feltámadása által Isten helyreállította a

közte és az ember között tönkrement közösséget, és lehetővé

tett egy új közösséget. Ha Isten megismer minket, és mi közös-

ségben vagyunk Vele, akkor ml Is megismerjük Istent. Akkor

felismerjük, hogy Jézus értünk halt meg a kereszten. Akkor fel-

ismerjük, hogy ő feltámadt és előttünk megy az új életbe: „Hi-

szek, ezért ismerni fogok" (Canterbury Anselmus után).

Milyen sok ember járta már a hit útját, és tapasztalta meg az

élő Krisztus erejét! önző emberek hirtelen szeretni tudták

felebarátaikat. Alkoholisták és kábítószeresek szabadul-

tak meg szenvedélyüktől. Szétzilált családok tagjai újra egy-

másra találtak. Sötét múltú emberek bánták meg bűneiket, és

lettek Istennek boldog, Igaz gyermekei. Ha szükség van „bizo-

nyítékra" ahhoz, hogy Jézus Krisztus valóban él, és a Szent

Szellem ereje által velünk van, akkor ez a legjobb bizonyíték.

Talán nehezedre eseik kedves olvasó, hogy rálépj az Úr Jé-

zusban való hitnek erre az útjára. Tudhatod azonban: nagy öröm

várja mindazokat, akik ezen az úton járnak. Nemcsak az az

öröm, hogy örökké élünk, mert az örök élet Jézus Krisztus nél-

kül őrök ítélet lenne. Nem, hanem annak öröme, hogy az Úr Jé-

zusba vetett hit által már itt és most megváltottak és védettek

vagyunk. A keresztyének számára az örökkévalóság már itt el-

kezdődik, mert már ebben a világban megtapasztalják a teljes

életet. És ez az élet megy tovább: Jézus Krisztus sebei által

meggyógyultan szemlélhetjük az örök dicsőségben Istent, az

Atyát, és lakhatunk az ő világában, amelyről ezt olvassuk a Bib-

38

lia utolsó lapjain: „íme, az Isten sátora az emberekkel van, és ő

velük fog lakni, ők pedig népei lesznek, és maga az Isten lesz

velük; és letöröl minden könnyet a szemükről, és halál sem lesz

többé, sem gyász, sem jajkiáltás, sem fájdalom nem iesz többé,

mert az elsők elmúltak. A trónuson ülő ezt mondta: íme, újjáte-

remtek mindent" (Jel 21,3-5).

J\ Szellem és a menyasszony így szól: 'Jöjj!' Aki csak

hallja, az is mondja: 'Jöjj!' Aki szomjazik, jöjjön! Aki akar-

ja, vegye az élet vizét ingyen!" (Jel 22,17).

39

A PRIMO Kiadó és az Evangéliumi Kiadó közös kiadásában

megjelent könyvei 1991.

Isten keresése

28. Jézus Krisztus golgotái győzelme - A leereszt belső szemlélete

29. H. L.: Apostolok cselekedetei

30. R. Maharaj: Egy guru halála

31. H. Christen: Út az örök hazába

32. Amit a Bibliáról mindenkinek tudni kell

33. L. Dolphin: Keresésem (kerestem a „végső valóság"-ot)

34. W. J. Ouweneel: Teremtés vagy evolúció?

1. L. Gassmann:

WJ. Ouweneel:

J. Hitz:

2. G. Salamon:

3. G. Salamon:

4. D. Boddenberg:

5. A. Seibel:

6. W. Busch:

7. CH. Mackintosh:

8. W. Gitt:

9. W. Gitt:

10. W. Bühne:

Kiss prof.:

11. D. Gooding:

12. D. Gooding:

13. G. Steinbergen

14. E. Elliot:

15. Kiss prof.:

16. E, Schneppel:

17. H. Rohrbach:

18. B. Pcters:

19. J. Heading:

20. D. Watson:

21. Kis ablakok

22. W. Coleman:

23. Ph. Thompson:

24. W. Heiner:

25. Cor Bruins:

26. B. Hcrm:

27. R. Bcnnett:

New Age

Okkultizmus és keleti misztika

Taizé - evangéliumi mozgalom?

Miért szenvedünk?

Ami bekövetkezik hamar

Kérdéseim - Isten válasza

Relativitáselmélet és a Biblia

Jézus a mi sorsunk (2. kiadás)

Hogyan találunk rá Isten útjára? (CHM 7 tanulmánya)

Teremtés+evolúció=?

Ha az állatok beszélni tudnának

Szeressük önmagunkat?

Szexuáletikai kérdések a Szentfrás világosságában

Mennybe nyíló ablakok

Rendíthetetlen királyság

Út a Bárány nyomdokában + Jelzőlámpák a keskeny útor

Georg Steinberger élete

Az örökkévaló árnyékában; Át a dicsőség kapuján

Az üdvösség útján

Az út kezdetén (Krisztus a Római Birodalomban)

Láthatatlan hatalmasságok és az Úr Jézus Krisztus

hatalma

Jelek és csodák

Az újszövetségi gyülekezetek lexikona

Van-e ott valaki?

- rövid evangéliumi történetek

Jöjj, számoljuk meg a benned lévő csodákat

- gyermek áhftatos könyv

Hudson Taylor

Tomi cédulái

„...akképpen küldelek titeket is"

„.„menjetek el széles e világra..."

A Primo Kiadó és az Evangéliumi Kiadó közös

megjelenő könyvei 1992.

L Farkas Zokánr Fogyok angyala

R-S. Latinén Isten ntazó nagykövete (F.W. Bjeüekn étele)

2. A. sienmcistcn I awr Ay ~ *WHf*n a in íh^m<^

IW.GiE A leggyakrabban ftkctt kérdések.

4.D. Goodmg: Lakács evangeanma

5. CH. Spurgeoa: Minden kegyelem + Házán

6. J. Kroeken Van egy nép, rfc^m» ts i

7. E. Eant Szereleni és tiontcig

8. FA. SdaeBcn ő itt van és nem bangát

9. Patricia SL John: Nyomok a hóban

íaPatridaSLJonn: A világosság csSaga

Az ezüst ót

Négy szál gyertya

ILE-Sancn Amegfcszftetti

ÍZ O. Halat?: Az imádságról

I4.LKnbn: Fészek a szakadék felett

15-A.T. Picrson: MflBer György

R.Shart Mülcr György naplója

16. Li&átsi Vlma: Igen, Atyám! (Ungár Aladár éfcte)

17-A.LSschcr: Miabfin?

18. L. f^wiMT Jézus Knsctus fcfiáoBA!

19. W. MacDonakt Mi a különbség?

20. G. Salamon: Az utolsó idű veszélyei a fanOk szám

21. J-H. LjDvglUC és ifcnpamm ]

22.&mn£: Igazi barátság (Dánd és Jonathán)

F.LA.Legran: Joáb

23. P. White A legnagyobb nyereség

2*. Apostol Imre: János evangéfcnna

25. R. Iiebc Bevezetés a négy cvangflbnnta

27.J.Langhammen A Szentírás igazsásainak rörid magyaráz

28. Rckbert Gyutc Ama fényes hajnaf csBag (Iri

29. B. Pakncn YonekD (egy flngyikix japsa ttaf mcgtciéK)

3a W. Trobisch: Kettesben

31. W. Trobisch: Szerettem egy lányt

32.J. Müfcr-Bata: SOS-Titanic

Table of Contents

Jézus Krisztus Feltámadt! - (Original: Ist Jesus auferstanden?)